Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

28 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора Бернадської- ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000271 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо освітою, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 03 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання вісім років позбавлення волі.

Прийнято рішення утримувати ОСОБА_6 під вартою і рахувати строк відбуття покарання з моменту його затримання 11.08.2019 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн; арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області від 12.08.2019 року, скасовано.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 11 серпня 2019 року близько 16.00 год, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з дружиною ОСОБА_10 , що виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній близько 20 ударів дерев`яною палицею в різні частини тіла, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, у вигляді множинних забійних ран та масивних гематом голови, тулуба та кінцівок, від яких ОСОБА_10 померла на місці події.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 , вказуючи, що вирок є належним, законним та обгрунтованим, не заперечуючи факту нанесення своїй дружині тілесних ушкоджень, не погоджується з правовою кваліфікацією своїх дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вважає, що його дії підпадають під статтю Кримінального Кодексу за менш тяжке кримінальне правопорушення, оскільки бійку спровокувала його дружина, будучи в стані алкогольного сп`яніння, а також з цивільним позовом потерпілої ОСОБА_9 , котра з ними не проживала.

Зазначає, що судом призначено надто суворе покарання, без врахування даних щодо відсутності у нього судимостей та наявності на утриманні неповнолітньої дитини, а тому просить вирок суду змінити і застосувати статтю закону України про менш тяжке кримінальне правопорушення або призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, відмовивши у позові ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи факту заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень своїй дружині, доводить, що суд призначив обвинуваченому, в діях якого вбачається злочинна недбалість, надто суворе покарання. Просить врахувати, що ОСОБА_6 не бажав смерті ОСОБА_10 , він раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину, та змінити вирок, призначивши ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 69 КК України більш мяке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 щодо законності вироку і залишення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Твердження ОСОБА_6 щодо необхідності кваліфікації його дій судом за менш тяжке кримінальне правопорушення, аніж передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставним і спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом першої інстанції.
Як слідує з технічного носія інформації перебігу судового слідства, обвинувачений ОСОБА_6 , повністю визнавши свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, щиро розкаюючись у скоєному, підтвердив факт заподіяння ним 11 серпня 2019 року в стані алкогольного сп`яніння дерев`яною палицею тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_10 та характер і механізм завданих тілесних ушкоджень потерпілій.

Зазначив, що конфлікт виник із дружиною через те, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння і не приготувала їсти їхній малолітній дитині, з якою він повернувся додому від батька. Вказав, що дружина в процесі сварки перша його вдарила по голові тазом, а він її штовхнув у груди, від чого вона впала і вдарилася об одвірок. Після чого взяв дерев`яну палицю, і присівши, почав наносити дружині удари в різні частини тіла, від яких вона померла.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 12 серпня 2019 року з фото таблицею ( т.1 а.с.39-44), оглянуто одяг ОСОБА_6 , на якому виявлено плями бурого кольору, схожі на кров.
Згідно протоколу огляду трупа від 12 серпня 2020 року ( т. 1 а.с. 45-46), на трупі ОСОБА_11 виявлені множинні масивні гематоми, синці та численні рани голови.
При проведенні 15 серпня 2019 року та 07 жовтня 2019 року з дотриманням норм КПК України слідчих експериментів ( т. 1 а.с. 143-147), протоколи і відеозаписи яких досліджені судом першої інстанції, ОСОБА_6 за участю захисника добровільно і послідовно показав, що відбулося в помешканні 11.08.2019 року, відобразивши механізм та характер нанесення ним тілесних ушкоджень дружині ОСОБА_10 .
Показання ОСОБА_6 щодо обставин скоєного ним злочину відображені ним в деталях, нікому іншому не відомих.

З висновку судово - медичної експертизи № 64 від 02.10.2019 року ( т. 1 а. с. 55-58) та висновку № 64-Д від 22.10.2019 року ( т. 1 а.с. 61-65) вбачається, що на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено травматичні зміни: 1) просторі синці задньої поверхні грудей, обох надпліч, плечей, передпліч, кистей, сідниць та стегон з ділянками відшарування шкіри та утворенням кишеней, які наповнені розмізженою підшкірно-жировою клітковиною та в`язкою темно-червоною кров`ю; 2) закритий уламковий перелом 11-го ребра зліва з крововиливами в навколишні тканини, обширний розсіяний крововилив в легені ( встановлено мікроскопічно); 3) три рани в лівій тім`яній ділянці голови, рана в правій тім`яній ділянці голови; рана на підборідді; синці потиличної ділянки, правої вушної раковини з переходом на праву завушну ділянку, правої скроневої ділянки, верхньої повіки правого ока, на шкірі верхньої губи зліва, садно в ділянці кута нижньої щелепи зліва; розрив лівої вушної раковини; 4) синці на передній поверхні живота зліва від пупка, полосовидні синці на лівому стегні, лівому колінному суглобі з просвітленням по середині, синці на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на внутрішній поверхні лівої гомілки. Тілесні ушкодження множинні масивні гематоми і синці тіла, та забійні рани голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечних для життя в момент їх спричинення, беручи до уваги їх чисельність, розміри та розташування на різних ділянках і поверхнях тіла, особливість перелому ребра, утворилися внаслідок неодноразових дій тупим предметом із обмеженою поверхнею (без відображення індивідуальних властивостей) з прикладанням сили в місцях ушкоджень, що узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 .

Смерть ОСОБА_10 настала в результаті гострої крововтрати з проявами геморагічного шоку, зумовленою в основному внутрішньою кровотечею з накопиченням вільної крові в м`яких тканинах, внаслідок множинних масивних гематом та синців тіла, а також частково зовнішньою кровотечею з множинних забійних ран голови.

Відповідно до висновку експерта № 89/Д-102 від 15 жовтня 2019 року ( т. 1 а.с. 150), встановлені в ході проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 судово-медичні дані, могли виникнути за обставин та механізму їх заподіяння, вказаних ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту 07.10.2019 року.

Висновки експерта відповідають вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, є чіткими та категоричними, і сумнівів у колегії суддів щодо належності таких доказів не викликають.

Жодними зібраними у справі та дослідженими судом доказами не підтверджено, що ОСОБА_6 діяв з необережності, натомість, згідно характеристики сільського голови Сторожівської сільської Ради ( т. 1 а.с. 173), між подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , який має неврівноважений характер, і котрі зловживали спиртними напоями, постійно виникали побутові конфлікти.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Верховний Суд України в рішенні від 28 травня 2015 року № 5-25кс15 підкреслив, що в тому разі, коли особа, яка має навички у конфліктних ситуаціях завдавати сильного удару кулаком, несподівано (підступно) для потерпілого, саме кулаком цілеспрямовано і з великою силою наносить йому удар у життєво-важливий орган голову (щелепу), спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, від яких той на місці помирає, то вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в щелепу, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто, в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то у разі її настання на боці винуватої особи мається лише необережна форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, однак повинна була і могла передбачити, що в результаті її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що вказаним діям обвинуваченого передував словесний конфлікт, який виник на грунті особистих неприязних відносин, і саме внаслідок цих обставин ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння наніс потерпілій тілесні ушкодження, від яких вона померла.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 , умисно завдаючи без будь-якого попередження удари дерев`яною палицею в різні частини тіла, в тому числі, в життєво-важливий орган обличчя та голову, хоча й не бажав, але свідомо припускав настання тяжких наслідків, а тому діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, виявляючи злочинну недбалість.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини вчиненого злочину і вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 саме за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, наслідком якого стала смерть потерпілого, підстав для перекваліфікації яких не вбачається.

Твердження апелянтів про призначення судом надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

Відповідно до визначених у цих статтях правових орієнтирів, суд при обранні ОСОБА_6 заходу примусу врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого було позбавлено життя людини, особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак, ніде не працює, неврівноважений, зловживає спиртними напоями, позицію представника потерпілої щодо призначення винному покарання ближче до максимальної межі, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину; обставини, що його обтяжують - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо подружжя, і призначив ОСОБА_6 за скоєне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України найбільш наближене до мінімальної межі, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, про що наголошував в суді апеляційної інстанції захисник обвинуваченого, колегією суддів не вбачається.

Правомірно, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, вирішив суд і позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 , виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 , як дочка загиблої, яка хоча і не проживала разом з матір`ю, зазнала непоправних душевних і психічних страждань, внаслідок смерті матері, котра була єдиною близькою їй людиною та годувальником її до завершення навчання в ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище, відновлення яких є неможливим, оскільки, в даному випадку не має ( і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та гіркоти втрати дорогої та близької їй людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3