Справа № 447/1109/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/571/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у дистанційному судовому провадженні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гута, Славутинського району, Хмельницької області, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
представника ДУ «Миколаївська
ВК (№ 50)» ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 129, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 345, ч. 2 ст. 345, п.п. а п.1 ч.1 ст. 72, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 03 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття ОСОБА_5 покарання 15 лютого 2018 року; кінець строку відбуття покарання 15 травня 2022 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2020 ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково на невідбутий термін 2 (два) роки 3 (три) дні.

На ухвалу суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні спільного подання державної установи «Миколаївська ВК №50» та спостережної комісії Миколаївської районної адміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, суд не надав належної оцінки особі засудженого протягом усього терміну відбування покарання. Апелянт звертає увагу, що 16.10.2019 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні заохочувальних норм як такому, що не стає на шлях виправлення. Окрім того, засуджений 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму утримання (догана за порушення розпорядку дня, догана за порушення форми одягу, відмова від виконання робіт, зберігання забороненого предмету).
За словами прокурора, лише з 2020 року в ОСОБА_5 прослідковується позитивна динаміка у його виправленні. Натомість, на думку апелянта, наявність двох заохочень не свідчить про доведення його виправлення. Окрім того, суд не врахував, що у засудженого перебуває виконавчий лист на суму 37 345,91 грн, за яким із заробітної плати примусово стягнуто лише 78,00 грн, тобто заподіяна злочином шкода засудженим не відшкодована.
Прокурор зазначає, що засуджений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, належних висновків не зробив та вчинив нові злочини. Також в апеляційній скарзі вказується на те, що згідно із характеристикою засуджений вину визнав частково. Враховуючи вищенаведене, прокурор не вважає ОСОБА_5 особою, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення за період відбування покарання.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_8 та представника ДВК № 50 ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і є обґрунтованим.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 відбув 1/2 строку покарання, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, відповідно до ст. 134 КВК України є таким, що не має стягнень, вимоги режиму відбування покарання не порушує, за сумлінну поведінку і ставлення до праці на виробництві установи двічі заохочувався правами начальника установи, а саме 09.01.2020 та 06.04.2020.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» ОСОБА_11 , заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить для себе належні висновки. У середовищі засуджених адаптувався добре, до створення конфліктних ситуацій не схильний. На профілактичному обліку не перебуває. Зв`язок з рідними підтримує шляхом листування, побачень.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що у вчиненому розкаюється, обіцяє протиправних вчинків не скоювати, має намір працювати та сплачувати завдану потерпілим шкоду, оскільки, перебуваючи в місцях позбавлення волі, сплатити заборгованість неможливо.
Крім того, засудженому ОСОБА_5 потрібно утримувати дружину, малолітнього сина, а також хвору матір, яка є інвалідом ІІІ групи.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення та неврахування судом усіх обставин справи є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере з таких підстав.
Відповідно до ст. 89 КК України попередня судимість ОСОБА_5 погашена й не тягне за собою будь-яких правових наслідків.
Ставлення засудженого до вчинених злочинів, його бачення соціальної адаптації та участі в подальшому у суспільно-корисній праці з`ясовані в ході апеляційного розгляду.
Щодо виплати заборгованості за вироком суду, то умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання не звільняє її від обов`язку сплати платежів згідно з судовим рішенням.
З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4