Провадження №11-кп/801/330/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисників- адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 , з доповненнями, змінами, адвоката ОСОБА_9 , апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2019 року, яким

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України і засуджено до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України і засуджено до покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, 02 березня 2017 року о 20 год. 44 хв., рухались по вул. М. Литвиненко- Вольгемут в м. Вінниці. Перебуваючи поруч з будинком № 50 до них наблизився кардіо - реанімаційний автомобіль Вінницької станції екстреної медичної допомоги комунальної установи «ПМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 , який їхав на виклик до хворого. Зважаючи на те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 йшли по проїжджій частині і тим самим перешкоджали проїзду кардіо - реанімаційного автомобіля Вінницької станції екстреної медичної допомоги, ОСОБА_12 натиснув сигнал клаксона, вимагаючи в останніх поступитись дорогою та зробив їм зауваження.

ОСОБА_11 з ОСОБА_10 , будучи обуреними діями ОСОБА_12 та бажаючи продемонструвати свою перевагу над ним, почали виражатись в бік останнього нецензурними словами. В подальшому, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 підійшли до водійських дверцят кардіо - реанімаційного автомобіля Вінницької станції екстреної медичної допомоги державний номерний знак НОМЕР_1 та з мотивів явної неповаги до суспільства із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи норми поведінки у суспільстві, безпричинно, умисно почали тягнути у свою сторону водійські дверцята з наміром їх відчинити, внаслідок чого пошкодили їх.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу спрямованого на вчинення хуліганських дій, демонструючи свою зверхність, усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючими у суспільстві правилами поведінки, моралі та добропристойності, ОСОБА_10 наніс через привідчинені водійські дверцята ОСОБА_12 , який перебував за кермом кардіо - реанімаційного автомобіля, один удар кулаком в голову. В подальшому, ОСОБА_12 бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і затримати їх до приїзду працівників поліції, вийшов з кардіо - реанімаційного автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_11 маючи з ОСОБА_10 спільний умисел на вчинення хуліганських дій, не реагуючи на зауваження ОСОБА_12 , продовжили виражатись в його бік нецензурними словами. Після чого, ОСОБА_11 бажаючи продемонструвати свою перевагу перед останнім, виявляючи свою грубу силу наніс ОСОБА_12 один удар правою рукою по лівому плечі. ОСОБА_10 продовжуючи свою злочинну діяльність та проявляючи особливу зухвалість щодо існуючих правил поведінки у суспільстві підбіг ззаду до ОСОБА_12 та вискочив йому на плечі.

В цей час ОСОБА_11 наніс ОСОБА_12 декілька ударів кулаком правої руки по голові. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 545 від 31.05.2017 ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 завдали ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми- струсу головного мозку, забій (підшкірна гематома) потиличної ділянки голови зліва, забій (синці) лівого плеча. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, ОСОБА_11 будучи відсторонений від ОСОБА_12 працівниками кардіо - реанімаційної бригади, які разом з останнім їхали на виклик до хворого та випадковими перехожими, які стали свідками хуліганських дій, продовжив виражатись в бік ОСОБА_12 нецензурними словами, висловлювати в його сторону погрози та хапати того за руки. Присутні бажаючи припинити протиправні дії намагались заспокоїти ОСОБА_11 , але ОСОБА_11 уперто не припиняв своїх дій і відзначаючи їх особливою зухвалістю, став активно чинити опір, що проявлялося у його відштовхуванні громадян, які його заспокоювали та замахуватись в їх сторону руками, демонструючи намір нанесення тілесних ушкоджень.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили вирок змінити відносно ОСОБА_10 через невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, застосувавши відносно ОСОБА_10 ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в межах даної статті із застосуванням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_10 суд не врахував того, що останній визнав вину, добровільно відшкодував завдану ним потерпілому шкоду, щиро вибачився перед потерпілим і це вибачення потерпілим було прийнято, ОСОБА_10 позитивно характеризується, працює, являється студентом магістратури першого року контрактної форми навчання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок щодо нього в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк в межах даної статті із застосуванням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Вимоги мотивує тим, що вину він визнав, критично оцінив свої дії, раніше до відповідальності не притягувався, працює, отримує другу вищу освіту, відшкодував завдану ним шкоду потерпілому, попросив у нього вибачення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2019 року щодо нього і призначити новий судовий розгляд. Вимоги мотивує тим, що у нього з ОСОБА_10 не було домовленості про вчинення хуліганських дій. Конфлікт з потерпілим виник раптово. Не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 296 КК України. Вважає, що покарання є занадто суворим, адже суд не врахував, що він має хворобу, пов`язану з нервовою системою - заїкання.

У доповненнях та змінах до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2019 року щодо ОСОБА_11 , змінити правову кваліфікацію правопорушення відносно нього з ч. 3 ст. 296 КК України на відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, ухваливши нове рішення за санкцією цієї статті. Вимоги мотивує тим, що судом у вироку не вказано, у чому саме полягала зухвалість дій ОСОБА_11 , кому конкретно він чинив опір, яким громадянам, які прининяли хуліганські дії. З вироку суду не зрозуміло, чому, навіть якщо погодитись з кваліфікацію, суд обрав ОСОБА_11 , який є раніше не судимий, позитивно характеризується, таку сувору міру покарання. Крім того, суд не взяв до уваги, що потерпілий не має претензій до ОСОБА_11 , а також те, що ОСОБА_11 має важку хворобу - заїкання клінічної форми важкого ступеню.

Крім того, в наступних доповненнях та змінах до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2019 року щодо ОСОБА_11 , закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 за відсутності складу кримінального правопорушення. Вимоги мотивує тим, що потеплілий ОСОБА_12 сам розпочав конфлікт, в ході якого ОСОБА_12 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Дії їх були нетривалими, і не направлені на порушення громадського порядку.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України визнав повністю, зазначив, що встановлені та викладені у вироці фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення відповідають дійсності, шкодує про вчинення ним злочину, у потерпілого попросив вибачення, просив не позбавляти його волі, врахувати щире каяття, та звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки шкода завдана його діями потерпілому повністю відшкодована, зрозумів що діяв не законно, вибачився за свої неправомірні дії, підтримав свою апеляційну скаргу та своїх захисників.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 визнав фактичні обставини справи, шкодує про вчинене. Повідомив суду, що вину не визнав в повному об`ємі при розгляді в суді першої інстанції, оскільки в нього був інший адвокат, і був такий спосіб захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та виступ в дебатах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили апеляційні скарги задовольнити, міркування прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - слід задовольнити повністю, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 з доповненнями та змінами до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 - слід задовольнити частково.

До таких висновків апеляційний суд дійшов з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.3 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, та обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, на думку апеляційного суду є вірною.

Вказані обставини повністю знайшли своє підтвердження під час розгляду в суді першої інстанції та апеляційному перегляді та доводяться в повному об`ємі дослідженим та оціненими доказами.

Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції визнають, що конфлікт між ними та потерпілим ОСОБА_12 мав місце. Кардіо - реанімаційний автомобіль, який рухався позаду них, зачепив ОСОБА_11 боковим дзеркалом і зупинився. В подальшому водій даного автомобіля на адресу обвинувачених почав виражатися нецензурною лайкою. Водій, відкривши двері і, будучи на підніжці автомобіля, хотів ударити ОСОБА_11 , але той ухилився, після чого ОСОБА_10 , який стояв за дверима, прижав потерпілого дверми і не давав вийти з машини. Потім обвинувачений ОСОБА_10 відійшов і потерпілий почав шарпати ОСОБА_11 за руку, але ОСОБА_11 відштовхнув потерпілого в плече. Після цього водій накинувся на ОСОБА_11 з кулаками, а обвинувачений ОСОБА_10 хотів зупинити його, схопив за плечі обома руками. Коли обвинувачений схопив і намагався зупинити потерпілого, вони разом втратили рівновагу і впали на землю на бік.

Домовленість про вчинення дій проти потерпілого ОСОБА_12 заперечують, також заперечують, що наносили удари потерпілому. Хоча при апеляційному перегляді визнали фактичні обставини справи.

Крім того, вина обвинувачених доводиться доказами, які досліджені безпосередньо під час апеляційного розгляду та у сукупності доводять вину ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що будучи водієм швидкої допомоги, з бригадою виїхав на виклик, машина заїхала до АДРЕСА_3 і коли під`їжджали до будинку освітили фарами трьох хлопців, які йшли по проїзній частині та подав звуковий сигнал, щоб вони дали можливість проїхати. Зазначені громадяни не дали можливості йому проїхати, тому він змушений був зупинитися та зробити зауваження обвинуваченим, після чого останні підбігли до автомобіля, почали шарпати за двері. Потерпілий намагався викликати поліцію через тривожну кнопку, але в цей час його вдарили по голові, він намагався вийти з машини через водійські двері, але не зміг, так як обвинувачені їх пошкодили і двері не відкривалися. Вийшовши через праві двері, сказав обвинуваченим, що викликає поліцію, після чого між ними почалася бійка. Потерпілий схопив обвинуваченого ОСОБА_11 за руки, щоб він не втік. Хлопець, який був разом з обвинуваченими, зупиняв їх, намагався заспокоїти. Коли потерпілий тримав ОСОБА_11 , ОСОБА_10 стрибнув потерпілому на спину, взяв за шию і тягнув. Лікар швидкої викликав поліцію. ОСОБА_10 наніс потерпілому удар в голову, а ОСОБА_11 вже на вулиці наніс удар в плече. На час приїзду поліції ОСОБА_10 був затриманий медичними працівниками, які замотавши йому руки скотчем, закрили в автомобілі.

Показання потерпілого ОСОБА_12 підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_16 суду пояснював, що, проходячи по вулиці, помітив конфлікт між працівниками швидкої допомоги та двома обвинуваченими. Пройшовши далі, побачив, що конфлікт переріс у бійку. Тоді він повернувся і одного з обвинувачених поклав на землю, таким чином розборонив з водієм, зупинив бійку і пішов далі по своїх справах. Також зазначив, що чув як водій «швидкої» зробив зауваження цим хлопцям, які не давали можливості йому проїхати.

Крім того, вину обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтверджують наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02 березня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_12 просить прийняти міри до невідомої особи, яка близько 19 год. 10 хв. перебуваючи по вул. Литвиненка поруч з буд. № 50 в м. Вінниці, з хуліганських спонукань пошкодила дверцята водія карети швидкої допомоги д.н.з. НОМЕР_1 та нанесла йому тілесні ушкодження;

- протокол огляду місця події від 02 березня 2017 року з фототаблицями, відповідно до якого в присутності понятих оглянуто проїжджу частину, що розташовується в дворах житлового сектору по вул. Литвиненко в м. Вінниці, де по центру дороги навпроти приватного будинку №50 знаходиться автомобіль швидкої допомоги бригади №16 д.н.з. НОМЕР_1 , на якому на передніх дверцятах з боку водія виявлено незначну деформацію металу в нижній правій частині дверей, яка створює перешкоду у відчиненні даних дверей. Інших пошкоджень на автомобілі не виявлено;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28 квітня 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 в присутності захисника ОСОБА_17 та понятих повідомив про події 02 березня 2017 року;

- висновок експерта № 545 від 10.05.2017 року, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій (підшкірна гематома) потиличної ділянки голови зліва, забій (синці) лівого плеча. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_12 належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, зазначений в «Постанові» про призначення судово-медичної експертизи - 02.03.2017року. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 допускають можливість їх утворення за будь-якого положення ОСОБА_12 при доступності контакту травмуючого предмета з відповідними ділянками, свідчать про травматичні дії у відповідні до локалізації ушкоджень ділянки голови та лівого плеча, що за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним у матеріалах кримінального провадження за показами ОСОБА_12 (протокол допиту від 03.03.17р.) та проведенні з ним слідчим експериментом, показами ОСОБА_15 (протокол допиту від 03.03.17р.), ОСОБА_14 (протокол допиту від 03.03.17р.), ОСОБА_13 (протокол допиту від 03.03.17р.). У показах ОСОБА_18 (протокол допиту 14.03.17р.), ОСОБА_10 (пояснення від 02.03.17р.), ОСОБА_11 (пояснення від 02.03.17р.) не відображено версій можливих механізмів нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 28 квітня 2017 року, відповідно до якого вилучено DVD-R диск з відео записом з відео реєстратора, який був встановлений в автомобілі швидкої допомоги д.н.з. НОМЕР_1 за період часу з 19 год. 40 хв. до 19 год. 50 хв. 02.03.2017.

З відеозапису відеореєстратора вбачається, що обвинувачені спровокували конфлікт першими. На спроби інших медичних працівників зупинити конфлікт, обвинувачені не реагують, продовжують провокувати потерпілого на бійку.

Судова колегія вважає, що показання потерпілого, свідків та відеозапис відеореєстратора узгоджуються між собою, не суперечать іншими дослідженим доказам, в тому числі і показанням обвинувачених, які викладені у вироку.

Підстав вважати, що потерпілий обмовляє обвинувачених немає, доказів таких обставин ні міському, ні апеляційному суду не надано, а виключно лише заперечення обвинувачених.

Вказані фактичні обставини спільних обумовлених дій обвинувачені підтвердили безпосередньо в судовому засіданні при апеляційному перегляді, визнавши вину та фактичні обставини в повному обсязі.

Висновки апеляційного суду щодо призначеного покарання.

Так, відповідно до ст.ст.50,65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів; суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Кримінального Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання, суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, у оскаржуваному вироці судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особи обвинувачених, які раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , якою суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В ході апеляційного розгляду встановлені додаткові, нові обставини, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнали повністю свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину, даючи пояснення в суді апеляційної інстанції щиро покаялись, визнали фактичні обставини, просили не позбавляти їх волі, зробили належні висновки по даному факту, а тому, аналізуючи в сукупності обставини, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнати одну пом`якшуючу обставину щире каяття обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих передумов можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення злочину, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

Кримінальні правопорушення обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили у 2017 року, із часу скоєння злочинів минув тривалий час, і до цього випадку до кримінальної відповідальності не притягувались, за час розгляду справи в суді обвинувачені свідомо і неухильно дотримувались загальноприйнятих принципів, що свідчить про істотне зниження ступені їх небезпечності для суспільства, і утворює підставу для висновку суду про те, що їх виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_11 та ОСОБА_10 засвідчує про їх каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вони щиро покаялись у вчиненому, відшкодували шкоду, критично оцінили свої дії, шкодують з приводу вчиненого та бажають виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

Зважаючи на обставини даної справи в сукупності, звернення вироку до реального виконання покарання у виді позбавлення волі, є надто суворим і його застосування потягне за собою порушення засад виваженості та справедливості, які включають наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на переконання колегії суддів не відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості (ст.65 КК України).

У матеріалах провадження наявні заяви потерпілого ОСОБА_12 про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ( т.2 арк. пров. № 129), крім того, відповідно до заяви ( т.2 арк. пров. №158) потерпілий ОСОБА_12 , просить не призначати обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, пов`язане з позбавленням волі, зазначає, що ОСОБА_10 принесені йому вибачення, шкоду відшкодовано, ОСОБА_10 вину визнав, розкаявся.

Крім того, колегія суддів враховує і діагноз обвинуваченого ОСОБА_11 - заїкання клінічної форми важкого ступеню, рекомендації по лікуванню, яке в умовах позбавлення волі буде менш ефективним, зважаючи на необхідність логопедичної корекції та консультацій лікаря-психіатра (т. 2 арк. пров 162).

Враховуючи відомості про осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються, попросили вибачення у потерпілого ОСОБА_12 ,обставину, яка пом`якшує покарання (щире каяття), відсутність обтяжуючих покарання обставин у ОСОБА_11 , обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначив, що не має претензій до обох обвинувачених, колегія суддів вважає, що є підстави для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України), і таке рішення узгоджується з роз`ясненнями Пленуму ВСУ, які містяться в постанові №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», гідно яких із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчинення злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: не лише кара за скоєне, а і виправлення засуджених і запобігання вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів визнала, що перебування обвинувачених на волі не спричинить небезпеки для оточуючих, поведінка після скоєного свідчить про їх виправлення і тому немає необхідності ізолювати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від суспільства, що дає підстави для застосування положень ст.75 КК України.

З урахуванням характеру і тяжкості вчинених злочинів, їх наслідків, виду і строку призначеного покарання, відомостей, що характеризують особи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 необхідним та достатнім для доведення свого виправлення без реального відбування покарання є встановлення іспитового строку з максимальним терміном на 3 (три) роки ОСОБА_11 та 2 (два) роки ОСОБА_10 з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а також з обов`язком попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого ОСОБА_12 .

Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 , з доповненнями та змінами до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2019 року, щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в частині призначення покарання - змінити в частині призначених покарань.

ОСОБА_11 вважати засудженим за ч.3 ст.296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1,2, 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.2 ст.296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого ОСОБА_12 .

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді :