Справа № 357/4911/20
У Х В А Л А

22 січня 2021 року

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:
слідчого ОСОБА_3 ,
представника власника майна ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002872 від 02 жовтня 2019 року за ч.3 ст.190 КК України

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

15 січня 2021 року до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 310D» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши при цьому заборону відчуження та розпорядження арештованим майном в якості способу обтяження.

Короткий виклад обставин злочину, у зв`язку з яким подається клопотання.

Досудовим слідством встановлено, що до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, надійшли матеріали кримінального провадження за зверненням ОСОБА_7 . Допитана потерпіла показала, що на початку 2018 року вона познайомилася з ОСОБА_8 , котрий запропонував потерпілій вкласти гроші в розвиток його бізнесу у сфері пасажирських перевезень. З цією метою, ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_9 грошові кошти на придбання мікроавтобуса, а також передачі у користування мікроавтобуса, що перебував у власності потерпілої, на яких і планував здійснювати перевезення, а потерпілій сплачувати орендну плату за користування транспортним засобом. Потерпіла погодилася на вказану пропозицію ОСОБА_10 та він її в м. Біла Церква познайомив з ОСОБА_6 , котрий повинен був бути водієм іншого мікроавтобусу. У подальшому, потерпіла ОСОБА_9 передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 9000 доларів США, за які він у подальшому придбав автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 310D» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, котрий зареєстрував на своє ім`я, видавши довіреність про право розпорядження вказаним транспортним засобом на ім`я потерпілої ОСОБА_7 . Також ОСОБА_8 було передано у користування автомобіль «Mercedes Benz Sprinter313 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 . У подальшому, за оренду вказаних транспортних засобів, ОСОБА_11 в період з травня 2018 до квітня 2019 року, сплатив ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2000 доларів США. У подальшому виплати припинив, посилаючись на те, що автомобілі постійно перебувають в ремонті, а 17 квітня 2019 року, під час зустрічі з ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_12 у кафе «Крафт» в м. Києві, заявив, що поверне вказані автомобілі в обмін на сплату йому грошових коштів в сумі 15000 доларів США. У подальшому, силами поліції автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 було повернуто потерпілій ОСОБА_9 , натомість місцезнаходження автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 310D» д.н.з. НОМЕР_1 , котрий як стверджує потерпіла вона придбала, без переоформлення, їй невідоме.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Органами досудового розслідування, вказане діяння кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Встановлені слідчою суддею обставини із посиланням на докази.

З матеріалів клопотання встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 02 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002872, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 190 ч. 3 є тяжким злочином.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що власник майна автомобіль продав, чому цей автомобіль не переєстрував - не знає. Вирішення клопотання слідчого покладає на розсуд суду.

Мотиви і положення закону з яких виходить слідча суддя при постановленні ухвали.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема як арешт майна.
У відповідності до ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення та одержані внаслідок його вчинення.
У відповідності до ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду та обшуку.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 98 КПК України документи є речовими доказами, якщо вони містять на собі ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.
Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням. («De Souza Ribeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).
Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження. ( «Klass and Others v/ Germany», п. 69).
У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції. («Kudla v. Poland» (GC) п.151).
Висновки слідчої судді.

На підставі викладених обставин, слідчий суддя дійшов переконання про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, як такого, що дане клопотання вже було подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2020 року ухвалою суду залишено без задоволення.
Таким чином, вимоги клопотання не ґрунтуються на законі, тому клопотання необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. 131, 167-168, 170, 174 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002872 від 02 жовтня 2019 року за ч. 3 ст. 190 КК України залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошено 26 січня 2021 року о 13 год. 50 хв.
Слідчий суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1