КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
власника майна ОСОБА_5 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001009 від 25.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

16 липня 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене начальником відділу Прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001009 від 25.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на майно, вилучене 12.07.2020 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 . Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено незаконність набуття вилучених під час обшуку речей та предметів, а також можливість наявності на них інформації про обставини здійснення злочинної діяльності.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, винесеною без належного з`ясування обставин кримінального провадження. Зазначає, що слідчий суддя взагалі не обґрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину в розумінні ст.98 КПК України, підлягає спеціальній конфіскації, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. На думку апелянта, вилучення майна проведено без дозволу суду, оскільки ухвалою слідчого судді від 16 липня 2020 року про обшуку не надано дозволу на вилучення речей, мобільних пристроїв і документів, в тому числі і належних ОСОБА_5 . Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27 липня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_5 .

В судове засіданні ніхто з представників прокуратури не з`явився, при цьому, прокурор ОСОБА_12 надіслав клопотання з проханням відкласти апеляційний розгляд на іншу дату, через зайнятість прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні в інших судових засіданнях.

Ознайомившись з клопотанням прокурора,колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
власника майна ОСОБА_5 та її адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі;
ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, маючи на меті незаконне збагачення за рахунок вчинення особливо тяжких злочинів, організував та очолив озброєне об`єднання, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників банди, а також злочинну спеціалізацію цієї банди, особисто підібрав потерпілих з метою вчинення відносно них протиправних дій, а саме вчинення відносно потерпілих озброєного нападу з метою збагачення учасників банди, шляхом заволодіння їх майном. Досягши бажаного та виконавши всі заплановані злочинні дії, ОСОБА_10 та інші учасники банди, з місця кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілим матеріальної шкоди. Після чого, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, у зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також з метою врятування майна, а саме речових доказів, 12.07.2020 року, за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено невідкладний обшук, в ході якого виявлено та вилучено майно, яке в подальшому, відповідно до постанови слідчого від 12.07.2020 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання майна вилученого в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що може містити інформацію про обставини здійснення злочинної діяльності, а також таким, що набуте злочинним шляхом, та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, знищенню речових доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати майно вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не може містити інформацію про обставини здійснення злочинної діяльності, а також таким, що не набуте злочинним шляхом, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що дане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою його арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання адвоката на те, що судом не надано дозволу на вилучення майна, яке належить ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки обшук та вилучення майна проводився за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , а докази, що виявлене майно за місцем проведення ошуку належить саме ОСОБА_5 , відсутні. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з встановленими обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001009 від 25.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, а саме: на майно вилучене 12.07.2020 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3