Справа № 463/5178/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1041/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2020 року про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_9 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 3:00 години 02 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 04 вересня 2020 року та застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 менш суворий запобіжний захід. Якщо суд дійде висновку про неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу, визначити розмір застави при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник підозрюваного покликається на те, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не враховано особу підозрюваного, зокрема те, що він фактично зізнався у вчиненні збуту здобутого злочинним шляхом майна, про що неодноразово надав слідству послідовні показання, вказав, що жодних дій, спрямованих на заволодіння майном він не вчиняв, що підозрюваний активно сприяє встановленню істини у провадженні, має місце проживання та реєстрації, від органів досудового розслідування не переховувався та з`являвся за першим викликом.

Як зазначає апелянт, слідчим суддею взято до уваги факт підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину та наявності судимостей в останнього в обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме переховування від слідства та суду та можливість вчиняти інші злочини.

Заслухавши доповідача, захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).
Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з матеріалами клопотання, 19 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000492 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 25 лютого 2020 року приблизно о 04 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на вул.Зеленій, 20 у м.Львові, побачили потерпілого ОСОБА_13 , який в той момент проходив повз них зі своїм товаришем ОСОБА_14 в цей момент в ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 , у зв`язку із чим вони пішли услід за потерпілим ОСОБА_13 та його товаришем в напрямку до пл.Петрушевича у м.Львові. В подальшому, діючи з корисливих мотивів та метою власного безпідставного збагачення, незаконно, протиправно, раптово та несподівано для потерпілого ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, попередньо розподіливши між собою ролі, а саме нападу з метою заволодіння майном, ОСОБА_12 газовим балончиком бризнув в обличчя потерпілому ОСОБА_13 , тим самим заподіявши насильство, небезпечне для здоровя потерпілого, після чого ОСОБА_11 дістав з кишені джинсів потерпілого його мобільний телефон марки «Ксіомі Мі Плей», вартістю 4398 грн., в силіконовому чохлі вартістю 100 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Водафон» з абонентським номером № НОМЕР_1 , після чого з місця події втекли. Після чого, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 заклали вищевказаний мобільний телефон в ломбард «Фінанс», який розташований за адресою: вул.Княгині Ольги, 114, м.Львів, де отримали за нього 1918 грн., які між собою розділили таа в подальшому потратили на власні потреби.

29 травня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Після цього місцезнаходження ОСОБА_7 було невідоме, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Постановою старшого слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000492 від 19.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та пояснень самого підозрюваного такого було затримано 03 вересня 2020 року о 03:00 год.
03 вересня 2020 року слідчою Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 винесено постанову про відновлення досудового розслідування кримінального провадження №0000492 від 19.03.2020 року.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується протоколами допиту потерпілого, свідків, а також показами самого підозрюваного.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, про те, що у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обґрунтованими є й висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховано слідчим суддею і те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового умисного, тяжкого, корисливого злочину, відповідальність за який передбачено позбавлення волі строком від семи до десяти років із конфіскацією майна, що свідчить про його систематичну злочинну діяльність та існування ризику вчинення ним інших корисливих злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що підозрюваний активно сприяє встановленню істини у провадженні, має місце проживання та реєстрації, то, на переконання колегії суддів апеляційного суду, вказані обставини враховуються при вирішенні питання застосування запобіжного заходу, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу і самі по собі не можуть гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що пов`язаний із застосуванням насильства, слідчий суддя відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України підставно не визначив розмір застави.
З огляду на зазначене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного немає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2020 року, якою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4