КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/429/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, без реєстрації та визначеного місця проживання, раніше судимого, останній раз вироком Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, ОСОБА_8 приєднано частину невідбутого ним покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2013 року, визначено остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.
Цивільний позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винними у тому, що він, 05.09.2015, близько 20 години, знаходячись в приміщенні по АДРЕСА_1 вступив в злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спрямовану на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи. З цією метою вони почали підшукувати по вулицях Києва відповідну особу. Близько 23 год. 30 хв., проходячи повз зачинене у зв`язку з нічним часом приміщення малої архітектурної форми з надписом «Шиномонтаж», розташоване біля будівлі по АДРЕСА_2 , підтвердивши між собою попередню домовленість про вчинення у цьому місці грабежу майна ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , прагнучи подолати волю ОСОБА_11 до опору, вирішив вийти за межі вищевказаної попередньої злочинної змови з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження та вчинити розбійний напад на потерпілого з метою заволодіння його майном та умисно протиправно заподіяти смерть останньому, переслідуючи корисливий мотив. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_8 , розуміючи, що вказаний співучасник виконує частину спільних протиправних дій, необхідних для досягнення єдиного злочинного результату, однак, виходячи за межі укладеної між ними злочинної домовленості, тримаючи в правій руці заздалегідь принесені з собою металеві ножиці у зручний для нанесення удару спосіб, наніс ОСОБА_11 один потужний цілеспрямований удар в ліву завушну ділянку голови, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення шиї, від якого останній помер. В цей час особа, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 групою осіб, знаходилася поряд з ним та ОСОБА_11 та своєю присутністю створювала чисельну перевагу та тим самим пригнічувала волю останнього до опору. Після цього ОСОБА_8 разом з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, заволоділи особистим майном ОСОБА_11 на загальну суму 1390 грн

В апеляційній скарзі з доповненнями, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_10 залишити без задоволення. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 скасувати.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги захисник вказує, що висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні про вчинення ОСОБА_8 розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такий висновок суду ґрунтується лише на припущеннях та недопустимих доказах.

Насамперед, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не підтвердили вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, оскільки їм не були відомі обставини, за яких ОСОБА_11 було нанесено тілесні ушкодження. Тому їх показання є неналежним доказом.
Дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 10.09.2015 в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на думку захисту, є недопустимим. Апелянт вважає, що слідчим фактично було проведено обшук житлового приміщення, який оформлений як огляд місця події, а відтак він мав бути санкціонований ухвалою суду, чого зроблено не було.
Крім того, захисник вказує й про недопустимість даних слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 , який детально показував обставини нібито скоєних ним злочинів, а також надав визнавальні показання, які були покладені судом в основу обвинувального вироку. Проте поза увагою суду залишились доводи захисника про застосування насильства до ОСОБА_8 під час проведення вказаної слідчої дії. Показання обвинуваченого з цього приводу стали підставою для відповідного реагування слідчого судді в ході досудового слідства, подальшого внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 08.02.2016 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України з фабулою, що працівники Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві під час затримання ОСОБА_8 10.09.2015 вчинили перевищення своїх повноважень.
Крім того, апелянт звертає увагу, що дані висновків експертів № 2275 від 30.11.2015, № 271/ц від 30.11.2015 також не можуть бути використані в якості доказів, оскільки проведенні з порушенням вимог законодавства, а тому є недопустимими. Так, зі змісту висновку № 2275 від 30.11.2015 експерт проводив судово-медичну експертизу на підставі двох постанов про призначення судово-медичних експертиз від 06.09.2015, складеної слідчим ОСОБА_16 та від 16.09.2015, складеної слідчим ОСОБА_17 . В порушення п. 4.14 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, відомості про другу постанову від 16.09.2015 з переліком питань містяться не у вступній частині висновку експерта, як це передбачено цією нормою Інструкції, а у дослідницькій.
Крім того, у вказаному висновку зазначено, що експерт вивчав примірник протоколу пред`явлення трупа для впізнання за фотознімками від 07.09.2015. Однак, як вбачається зі змісту постанов про призначення судово-медичних експертиз цей протокол експерту не надавався, з тексту висновку не вбачається що експерт звертався до слідчого з клопотанням про надання йому додаткових матеріалів для проведення експертизи, а збирати матеріали для проведення експертизи самостійно експерту заборонено.
Також апелянт звертає увагу на те, що висновок експерта № 2275 від 30.11.2015 ґрунтується на даних протоколу пред`явлення трупа для впізнання за фотознімками від 07.09.2019, який визнаний судом недопустимим доказом, при цьому сам висновок визнав допустимим, що суперечить ч. 5 ст. 101 КПК України.
На думку апелянта, ні з даних висновку експерта № 281-МК від 17.11.2015, ні з показань самого експерта під час його допиту в судовому засіданні, не вбачається однозначна відповідь про наявність на манікюрних ножицях крові ОСОБА_11 , що викликає також сумнів у тому, що саме ці ножиці були знаряддям вбивства останнього. Проте судом ці сумніви не усунуто у вироці.
Вказані висновки експертів є похідними від даних протоколу огляду місця події від 10.09.2015, які є недопустимим доказом.
Апелянт звертає увагу апеляційного суду також на порушення вимог закону під час затримання ОСОБА_8 , оскільки в ході проведення особистого обшуку у останнього було відібрано зразки епітелій та нігтів. Однак таке відбирання повинно було здійснюватися з дотриманням вимог ст. 241 КПК України.
Крім того, захисник вказує й про не надання прокурором протоколу про надання доступу до матеріалів /додаткових матеріалів/ досудового розслідування, тому суд фактично був позбавлений можливості переконатися в тому, які саме матеріали та в якому обсязі відкривалися стороні захисту. Апелянт вважає, що було порушено принцип змагальності, а відтак суд повинен був визнати всі докази, надані стороною обвинувачення в ході судового розгляду недопустимими, з огляду на ч. 12 ст. 290 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2019 відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 15 років позбавлення волі; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст.ст. 70, 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 довічне позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог, потерпіла вказує, що суд не мотивував свого рішення про відсутність підстав для застосування довічного позбавлення волі.
Крім того, апелянт не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди потерпілій. Оскільки позов був нею заявлений в інтересах малолітньої дитини померлого ОСОБА_11 , вважає, що розмір моральної компенсації в 200 000 грн кожному із близьких родичів, є розумним і справедливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, пояснення потерпілої, яка підтримала подану апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу потерпілої, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочинів за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені дослідженими судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону доказами.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України є вірною.

Так, в ході судового та апеляційного розгляду ОСОБА_8 не заперечував проти того, що він за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у вказаних в обвинуваченні місці та час домовились, а потім відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 . Однак обвинувачений заперечив проти того, що він із застосуванням ножиць наніс тілесні ушкодження та вбив останнього.
З показань свідка ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні, вбачається, що 07 вересня 2015 року, його колишній сусід ОСОБА_8 переночував у нього та зранку пішов. Після цього свідок знайшов залишені ОСОБА_8 ножиці, які виклав на тумбочку біля дивану, оскільки думав їх повернути ОСОБА_8 , коли останній з`явиться. Ножиці він знайшов у кармані своєї курточки, яку ОСОБА_8 приміряв. Через тиждень після даного випадку, свідок наголошує, що до нього додому приїхала поліція і шукала залишені ОСОБА_8 речі. Свідок показав та видав співробітникам поліції дані ножиці.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 10.09.2015 та фототаблицею, з дозволу власника ОСОБА_13 , слідчим в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час огляду виявлено та вилучено металеві манікюрні ножиці, які залишив ОСОБА_8 . Як вірно зазначив суд у вироку вказана слідча дія проведення з дотриманням вимог закону, оскільки огляд власності особи проведений з дозволу такої особи.
Саме цими ножицями, згідно даних висновків експертів № 271/ц від 12.10.2015, № 281-МК від 17.11.2015, № 2275 від 30.11.2015, даних протоколу слідчого експерименту ОСОБА_8 позбавив життя ОСОБА_11 .
Згідно даних висновку експерта № 2275 від 30 листопада 2015 року, та матеріалів судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при експертизі трупу останнього виявлені наступні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення шиї: вхідна колото різана рана шиї (розташована на висоті 175 (см) від підошви, на 13 (см) ліворуч від серединної лінії, дещо нижче соскоподібного відростка), від якої спрямований раневий канал, що проходить у напрямку з зовні у середину, зліва направо, майже горизонтально, з пошаровим ушкодженням шкіри, підшкірно жирової клітковини, м`яких тканин шиї, атланто потиличної мембрани (наскрізне пошкодження, з ушкодженням судинного сплетіння на цьому рівні), проникає у порожнину спинно мозкового каналу на рівні 2-го шийного сегменту, проходячи до заду від спинного мозку (без його ушкодження), досягає твердої мозкової оболонки на рівні 2-го шийного сегменту (наскрізне ушкодження), виходячи на кілька міліметрів від неї сліпо закінчується у м`яких тканинах шиї (загальною довжиною щонайменше 8 (см). Вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення шийного відділу хребта, яке супроводжувалося розвитком масивного субарахноїдального крововиливу (з боку базальної та міжпівкульної поверхні головного мозку, обох півкуль мозочка), набряком-набуханням головного мозку. Зазначене тілесне ушкодження перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті.

З показань експерта ОСОБА_18 , які були надані під час судового розгляду, вбачається, що він проводив експертне дослідження трупа ОСОБА_11 та встановив, що єдиною причиною смерті потерпілого була колото-різана рана.
Згідно даних висновку експерта № 281-МК від 17 листопада 2015 року та матеріалів судово-медичної експертизи манікюрних ножиць, встановлено, що ушкодження в лівій завушній ділянці ОСОБА_11 могло бути утворене манікюрними ножицями, що представлені на експертизу, у випадку, якщо ножиці занурювались в тіло з розведеними браншами на глибину вище вісьового гвинта і з упором на обух однієї бранші при введенні та виймались з тіла з упором на ребро обуха протилежної бранші.
Доводи апеляційної скарги захисника в частині недопустимості висновків експертів, були предметом правової оцінки суду першої інстанції під час постановлення вироку, яка детально описана в мотивувальній його частині. При цьому колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення експертних досліджень, а тому висновки, отримані за їх результатами, є допустим доказом.
Згідно даних протоколу слідчого експерименту від 10 вересня 2015 року та відеозапису вказаної слідчої дії, ОСОБА_8 на місці вчинення злочину детально, чітко та послідовно відтворював хронологію подій заподіяння ним тілесного ушкодження потерпілому за допомогою заздалегідь заготовленим знаряддям манікюрними ножицями та зазначав такі обставини події злочину, які не могли бути відомі сторонній особі. Локалізація та механізм заподіяного ОСОБА_11 тілесного ушкодження, відтворені ОСОБА_8 , під час слідчого експерименту, повністю узгоджується з локалізацією та механізмом ушкодження, зазначеного у висновку судово-медичного експерта № 2275 від 30 листопада 2015 року, який був складений більш ніж через два місяці після даної слідчої дії. Вказана слідча дія була проведена за участю захисника ОСОБА_12 , який жодних зауважень щодо порядку та обставин проведення слідчого експерименту не заявляв.
При цьому доводи апеляційної скарги захисника про нібито застосування незаконних заходів впливу на його підзахисного, колегія суддів вважає необґрунтованими. Саме по собі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу, на думку колегії суддів, не є підставою для визнання процесуальної дії, проведеної за участю, в тому числі захисника, недопустимим доказом. Вказаним обставинам судом першої інстанції також була надана належна правова оцінка.
Належна правова оцінка була надана судом першої інстанції й іншим доказам, які детально проаналізовані в мотивувальній частині вироку.

Всупереч доводам апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 суд призначив ОСОБА_8 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України.
Так, судом враховано те, що ОСОБА_8 є особою, яка раніше судима за вчинення умисного злочину, а тому обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання, - рецидив злочину, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 817 від 22 вересня 2015 року, у період інкримінованих обвинуваченому правопорушень він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на наркоманію та алкоголізм не страждав та не страждає, не виявляє ознак будь якого психічного розладу, і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Суд при призначенні покарання врахував також відсутність каяття, критичного ставлення ОСОБА_8 до вчиненого, його не бажання спокутувати свою провину перед потерпілими, а також відсутність в обвинуваченого прагнення до відшкодування моральних збитків, заподіяних ним внаслідок кримінального правопорушення, а також фактичні обставини скоєного. Тому колегія суддів вважає, що призначене судом остаточного покарання у виді 14 років позбавлення волі, є таким, що сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів, як ним, та і іншими особами. При цьому підстав для призначення найсуворішого виду покарання довічного позбавлення волі, колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, правильним є вирішення судом першої інстанції і цивільного позову.
Так, потерпіла ОСОБА_10 під час судового розгляду підтримала заявлені нею позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_8 на її користь 400 000 грн моральної шкоди. При цьому в апеляційній скарзі остання мотивує апеляційні вимоги в частині вирішення цивільного позову тим, що злочинними діями ОСОБА_8 їй та малолітній дитині померлого спричинені моральні страждання. Тому вважає справедливим стягнення по 200 000 грн моральної шкоди їй та дитині. Проте позовна заява ОСОБА_10 таких вимог не містила. Тому доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 , як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги захисника та потерпілої - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ч. ст. 115 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - протягом того ж періоду з дня отримання копії ухвали.

С у д д і :

______________ _______________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/429/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
№ 761/36627/15-к
Категорія КК: ч. 4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, без реєстрації та визначеного місця проживання, раніше судимого, останній раз вироком Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ч. ст. 115 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - протягом того ж періоду з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали проголосити 24 листопада 2020 року о 09 годині 45 хвилин.

С у д д і :

______________ _______________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4