1Справа № 335/8327/20 1-кс/335/157/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_6 в особі захисника (адвоката) ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 23 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження № 0000040 від 08.07.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_6 в особі захисника (адвоката) ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 23 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження № 0000040 від 08.07.2019.

Заявник просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0000040 від 08.07.2019 та зобов`язати уповноваженого слідчого виключити відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні № 0000040 від 08.07.2019 року.

Скарга мотивована тим, що підозра є необґрунтованою та незаконною, оскільки з тексту повідомлення про підозру вбачається, що в діях ОСОБА_6 не має складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_3 , скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні у задоволенні скарги просили відмовити. Крім того, зауважили, що скаргу подано з порушенням строків, передбачених п.10. ч.1 ст.303 КПК України, що є підставою для залишення скарги без розгляду. Також пояснили, що 24.11.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367 та ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України по кримінальному провадженню №0000040 від 08.07.2019 року. 27.11.2020 року за вказаним фактом матеріали кримінального провадження були виділені в окреме кримінальне провадження №0000414.
Заслухавши доводи захисника, слідчого та прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000414 від 27.11.2020 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України підозрюваним, його захисником досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Доводи прокурора щодо залишення скарги без розгляду у зв`язку з недотриманням строків передбачених п.10 ч.1 ст.303 КПК України, суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, згідно з практикою ЄСПЛ "підозра" є частиною більш широкого поняття "обвинувачення", яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну „кримінальне обвинувачення, яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа „Девеєр проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року, скарга N 6903/75). У справі „Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини (рішення від 15 липня 1982 року, скарга N 8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як „офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення. Розвиваючи зазначену концепцію, ЄСПЛ у справі „Фоті та інші проти Італії (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також "інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного". Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до вимог ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд.

Так, в п. 3 статті 6 Конвенції вказується на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особі, проти якої порушено кримінальну справу, і яка є офіційно повідомленою про юридичну і фактичну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі ) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51).

Також стаття 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia ( Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Слідчим суддею встановлено, що 24.11.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367 та ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України по кримінальному провадженню №0000040 від 08.07.2019 року (т.3 а.с.201).
27.11.2020 року за вказаним фактом матеріали кримінального провадження були виділені в окреме кримінальне провадження №0000414 (т.1 а.с.7).
Слідчим суддею досліджені матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження №0000414 від 27.11.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України.
Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Чинним Кримінально процесуальним кодексом України передбачено, що для забезпечення всіх без винятку прав і свобод людини мають застосовуватися всі доречні правові механізми, включно із інститутом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Повідомлення про підозру це один із найважливіший процесуальних актів, спрямований на практичну реалізацію функції розслідування та забезпечення захисту прав і законних інтересів особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, який полягає у прийнятті рішення про повідомлення про підозру; вручення повідомлення про підозру особі, щодо якої здійснюється провадження; роз`яснення підозрюваному його прав і надані можливостей щодо їх реалізації. При цьому кожен із цих етапів взаємопов`язаний і разом становить єдиний акт повідомлення про підозру.

Відповідно до повідомлення про підозру від 23 листопада 2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою з метою отримання прибутку ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН України», діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, вчинив дії, направлені на заволодіння врожаєм ярого ячменю вагою 197,6 тони, ринковою вартістю 770 758,56 грн.

Разом з тим, слідчий не в повній мірі надав належну правову оцінку доказам, викладеним у підозрі, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінальний правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України, тобто у незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем у великих розмірах.

За приписами ч. 3 ст. 18 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 191 КК України, привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, якщо вони вчинені у великих розмірах, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Слідчим суддею досліджено, що згідно з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.03.2020 у справі № 908/503/17 припинено повноваження керівника ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН України» ОСОБА_6 (т.1 а.с.124).

Вказана ухвала не була оскаржена та набрала законної сили.

Даний факт також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з якими вбачається, що ОСОБА_6 не є керівником (в.о. директора) ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН України, а отже не є службовою особою (додано до скарги а.с.15).

Оскільки повноваження ОСОБА_6 як керівника ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН України були припиненні на підставі відповідної ухвали суду від 31.03.2020, останній не є службовою особою, що виключає можливість повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 191 КК України.

Також, підозра від 23.11.2020 в межах кримінального провадження № 0000040 від 08.07.2019 не містить доказів того, що ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН України було заподіяно шкоду на суму 770 758,56 грн., що також виключає можливість повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 191 КК України.

За таких обставин пред`явлення підозри ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 191 КК України є необґрунтованою та безпідставною.

Зазначені обставини залишились поза увагою слідчого при здійсненні досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000040 від 08.07.2019.

Стаття 8 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язки слідчого в кримінальному провадженні визначені, зокрема, в частині другій статті 9 КПК України, згідно з якою прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 25 КПК України встановлено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Однак, з перевірених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження встановлено, що заступником начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 вищевказані вимоги кримінального процесуального законодавства не були виконані. Повідомлення про підозру викладено без обґрунтованого та об`єктивного дослідження обставин справи та без надання належної правової кваліфікації кримінально-караної події.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 21 квітня 2011 року в справі „Нечипорук, Йонкало проти України (п. 175) наголосив, що термін „обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити саме це правопорушення (див. рішення від 30 серпня 1990 року в справі „Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, п. 32). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Крім того, за відсутності обґрунтованої підозри особу за жодних обставин не може бути затримано або взято під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення від 13 листопада 2007 року в справі „Чеботарі проти Молдови, п. 48).

Перевіривши матеріали скарги, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження наданого слідчим та давши оцінку в нарадчій кімнаті, суд приходить до висновку, що повідомлення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України, не відповідає вимогам закону і порушує охоронювані законом права та інтереси підозрюваного.

Згідно з ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Окрім того, скасування повідомлення про підозру згідно кримінального процесуального законодавства не позбавляє орган досудового розслідування, слідчого/прокурора можливості виправити недоліки, встановлені в ухвалі слідчого судді про скасування підозри, зазначити беззаперечні факти та зібрані докази й вручити повідомлення про підозру повторно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 42, 111, 276, 277, 278, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_6 в особі захисника (адвоката) ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 23 листопада 2020 року в рамках кримінального провадження №0000040 від 08.07.2019 року - задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 0000040 від 08.07.2019 повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 23.11.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України, вручене заступником начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 .

Повний текст ухвали виготовлено 26.01.2021 року.

Копію ухвали надати заінтересованим особам.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1