КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Бучанська ВК № 85» матеріали справи за клопотанням начальника ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
представника БВК № 119 ОСОБА_9
судженого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2020 року задоволено клопотання начальника ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 6 місяців 12 днів.
Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_6 до ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» прибув для відбування покарання 10 листопада 2017 року. За час відбування покарання засуджений правила поведінки та вимоги встановленого порядку відбування покарання порушував, за що отримав 2 стягнення, які зняті та погашені в встановленому законом порядку. В установі виконання покарань працевлаштований на головному виробництві установи на дільниці ТОВ «УЛГ». За час відбування покарання в установі зарекомендував себе позитивно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 7 заохочень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор у провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання Державної установи «Бучанська ВК (№85)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про те, що під час відбування покарання до нього двічі застосовувались заходи дисциплінарного впливу у вигляді накладення стягнень за такі грубі порушення режиму відбування покарання як вживання спиртних напоїв та зберігання заборонених речей.
Згідно з відомостями по заробітній платі протягом всього періоду відбування покарання засуджений залучався до оплачуваної суспільно-корисної праці епізодично.
Також апелянт наголошує, що засуджений ОСОБА_6 18 серпня 2003 року вже звільнявся умовно-достроково, а вироком від 20 вересня 2012 року звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком. Однак засуджений не виправдав надану йому судом довіру та продовжував вчиняти нові умисні злочини.
Як вказує апелянт, на даний час засуджений відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому, згідно з вироком Прилуцького міського суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року ОСОБА_6 зазначений злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.
За викладених обставин, з урахуванням вчинення засудженим тяжкого злочину, пов`язаного у з позбавленням життя особи, у стані алкогольного сп`яніння та продовження вживання алкогольних напоїв під час відбування покарання, вчинення під час відбування покарання грубих порушень режиму відбування покарання не свідчить про наявність в засудженого стійкої право слухняної поведінки.
На переконання прокурора, нестійка правослухняна поведінка засудженого під час відбування покарання, тяжкість та вид вчиненого засудженим злочину, за який він на даний час відбуває покарання, епізодичне залучення до оплачуваної суспільно-корисної праці, у своїй сукупності разом з іншими вищенаведеними обставинами не свідчать про доведеність засудженим свого виправлення та можливість його у мовно-дострокового звільнення.
Більше того, у разі звільнення засудженого умовно-достроково, даний факт не справлятиме виховного і запобіжного впливу як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, представника виправної установи та засудженого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону не у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання
Сумлінне ставлення до праці передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Сумлінне ставлення до праці проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому та факт відбуття певної частини покарання. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не проаналізував сукупність даних про особу засудженого та помилково дійшов висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за вироком суду з таких підстав.

Відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі (ас. 10-11).

У строк покарання засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 лютого 2016 року по 10 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі (ас. 12-13).

Початок строку покарання 11 лютого 2016 року, кінець строку - 11 квітня 2023 року.

20 серпня 2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання (ас. 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2020 року задоволено клопотання начальника ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 6 місяців 12 днів.
Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_6 до ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» прибув для відбування покарання 10 листопада 2017 року. За час відбування покарання засуджений правила поведінки та вимоги встановленого порядку відбування покарання порушував, за що отримав 2 стягнення, які зняті та погашені в встановленому законом порядку. В установі виконання покарань працевлаштований на головному виробництві установи на дільниці ТОВ «УЛГ». За час відбування покарання в установі зарекомендував себе позитивно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 7 заохочень. Також суд вказав про те, що, оскільки на теперішній час засуджений відбув дві третини частини призначеного строку покарання та довів своє виправлення, то він заслуговує на звільнення від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Так з наявних у справі даних встановлено, що протягом строку відбування покарання засуджений порушував правила поведінки та вимоги режиму відбування покарання, за що на нього були накладені стягнення: 16 березня 2017 року - догана за вживання спиртного, яке зняте 5 липня 2017 року; 6 листопада 2018 року - догана за вилучений мобільний телефон, яке погашено.
Протягом строку відбування покарання засуджений станом на 18 серпня 2020 року має 7 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці: 4 січня 2017 року, 27 вересня 2017 року, 29 липня 2019 року, 7 жовтня 2019 року, 15 січня 2020 року, 8 квітня 2020 року.
Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що у 2017 році засуджений працював, як і відсутні відомості про нарахування йому заробітної плати за вказаний період часу.
Також згідно з даними довідки про заробітну плату засудженого у державній установі «Бучанська виправна колонія № 85» останній у 2018 році працював тільки у липні та жовтні.
У подальшому з 18 грудня 2018 року засудженим укладений договір з ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 85)», на підставі якого останній виконує роботи з лиття металу і отримує винагороду на підставі акту виконаних робіт, що також підтверджується довідками про заробітну плату засудженого за 2019 та 2020 роки.
Проте, 11 квітня 2019 року комісією установи відмовлено у заміні засудженому на підставі ст. 82 КК України невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

Таким чином, наряду з обставинами, встановленими під час розгляду справи в суді першої інстанції, поза увагою місцевого суду залишились те, що беззаперечні докази на підтвердження того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.
При цьому судом першої інстанції не враховано, що у квітні 2019 року комісія установи дійшла висновку, що на той період часу засуджений на шлях виправлення не став, а наявні у справі докази у своїй сукупності свідчать про те, що засуджений протягом строку відбування покарання, починаючи з 2016 року, постійно працює тільки з 2019 року.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо передчасності умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання і доходить висновку про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання.

Одночасно колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не враховано, що 18 серпня 2003 року ОСОБА_6 вже звільнявся умовно-достроково, а вироком від 20 вересня 2012 року звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, однак, не виправдав надану йому судом довіру та продовжував вчиняти нові умисні злочини, оскільки згідно з вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 був особою, раніше не судимою в силу ст. 89 КПК України.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволені клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника Державної установи «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , та звільнено засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 6 місяців 12 днів, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Бучанська виправна колонія № 85» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_6 -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3