ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2491/20 Справа № 207/4166/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0001209 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 27.03.2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 28.12.2016 року з Солонянської ВК № 21 Дніпропетровської області умовно-достроково, не відбутий строк 8 місяців 17 днів,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступного.
Приблизно о 22 годині 50 хвилин 11.09.2019 року, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає його знайомий ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_11 .
Достовірно не володіючи інформацією про те, чи дійсно мешканці будинку знаходяться вдома, скориставшись незачиненими дверима, ОСОБА_7 проник всередину будинку. Перебуваючи всередині будинку ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 сплять і не контролюють своє майно.
Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, знаходячись у залі вказаного будинку, взяв ноутбук Asus R541SC-XX042T, вартість якого становить 6 370 грн. та безпровідну клавіатуру «Samsung EO-MG900EBRGRV» вартістю 789,01 грн., після чого продовжив шукати в кімнаті майно, яке він зможе викрасти.
Однак в цей час дії ОСОБА_7 були помічені потерпілою ОСОБА_11 та її чоловіком ОСОБА_9 , які прокинулися від шуму в кімнаті. ОСОБА_9 почав робити зауваження ОСОБА_7 , вимагав віддати його майно та залишити приміщення його будинку. Однак ОСОБА_7 розуміючи, що його дії помічені, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи відкрито, утримуючи ноутбук та клавіатуру в руках, не реагуючи на зауваження ОСОБА_9 , взяв з поряд розташованого трюмо сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходився мобільний телефон Samsung Galaxy, вартість якого становить 5 046,80 грн. Побачивши, що ОСОБА_7 взяв сумку, ОСОБА_9 схопив її та намагався забрати з рук ОСОБА_7 , однак ОСОБА_7 вирвав з рук ОСОБА_9 сумку та, утримуючи вищевказане майно в руках, втік з будинку, таким чином залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 12 205, 81 грн.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить вказаний вирок скасувати та призначити йому покарання з випробуванням.
Зазначає, що він розкаявся та провину визнав в повному обсязі.
- прокурор просить вказаний вирок в частині призначеного покарання, скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років. В іншій частині вирок залишити без змін.
Прокурор вважає, що зазначений вирок підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю.
На думку прокурора, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, безпідставно застосував до останнього положення ст. 69 КК України.
Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, скоїв умисний тяжкий корисливий злочин, ступінь тяжкості злочину, обставини вчинення злочину, та не враховано обставину, обтяжуючу покарання обвинуваченого - рецидив злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу сторони обвинувачення задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, обвинуваченого та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 та просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку законного представника потерпілої, який прохав призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 186 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю та доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем перебування на даний час згідно характеристики релігійної громади «Євангельська християнська церква «Божий ковчег» характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2003 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю, на обліку психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.
Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції визнав рецидив злочинів.
При призначенні покарання суд першої інстанції також врахував думку потерпілої, яка наполегливо просила суд не призначати обвинуваченому суворого покарання, пов`язаного з реальним відбуванням позбавлення волі, та висновок органу пробації, згідно з яким ризик вчинення обвинуваченим повторного правопорушення оцінено як середній та визнано можливим призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
В апеляційному суді представник потерпілої наполегливо прохав не призначати ОСОБА_7 більш суворого покарання та зазначив, що останнім проханням покійної потерпілої було побажання не позбавляти волі обвинуваченого.
Крім цього, в апеляційному суді ОСОБА_7 пояснив, що після скоєного зробив для себе докорінні висновки, став глибоко віруючим, є прихожанином церкви. Вказане підтверджується довідками та позитивними характеристиками.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67, 69 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Даний вид та розмір покарання, призначено нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України і підстав для призначення ще більш м`якого покарання, чи застосування ст. ст. 75, 76 КК України, як того просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції не враховано при призначенні покарання ОСОБА_7 обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4