Справа № 569/6790/20
УХВАЛА

12 серпня 2020 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор), обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження №0001410 від 10.03.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Рівненським міським судом Рівненської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

Прокурор подала клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, мотивуючи, що остання обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке по категорії відноситься до тяжких. А тому враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, відсутність в обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, свідчить про існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Також, обвинувачена може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що вказує на існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Покликаючись на наведене, прокурор просить клопотання задоволити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до обвинуваченої домашній арешт цілодобово.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Можливість ОСОБА_4 переховуватися від правоохоронних органів та суду, суд вважає такі дії вірогідними, оскільки остання обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до 10 років, в обвинуваченої відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори, вона не працює, осіб, які б перебували на його утриманні не має, а тому існує ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наявності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини кримінального правопорушення у яких обвинувачується, його суспільну небезпечність, тяжкість кримінального правопорушення який є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років, відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає, а тому щодо обвинуваченої слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177,178, 183, 331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 11 жовтня 2020 року, включно, без визначення розміру застави.

Обвинувачену утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 11 жовтня 2020 року.

У судовому засіданні оголосити перерву до 02.09.2020, 11:00 год.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019, № 4-р/2019.

Суддя ОСОБА_1