Номер провадження: 11-кп/813/2055/20
Номер справи місцевого суду: 522/8115/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000404 від 28.01.2020 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 10.10.2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, смт Тарутине, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000404 від 28.01.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України..
Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу та вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до спливу продовженого строку.
Ухвалою районного суду Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , строком до 10.10.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував, дані про особу обвинуваченого, а саме, обвинувачений на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, що у сукупності дає достатні підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своєї апеляційної скарги сторона захисту посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Захисник зазначає, що обвинувачений виплатив потерпілій моральну та матеріальну шкоду, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою потерпілої та договором про примирення між обвинуваченим та потерпілою, а також відшкодування шкоди (а.с. 17-21)

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали районного суду про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, районному суду слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 районний суд не дотримався зазначених вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Що стосується доводів сторони захисту щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Погоджуючись з рішенням районного суду щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Разом з цим, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого є необґрунтованим, з огляду на таке.
Так, мотивуючи своє рішення районний суд послався на наявність ризиків: можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків, які на теперішній час не допитані; ризику знищення, сховання або спотворення будь яких із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Однак, апеляційний суд не погоджується з доводами клопотання прокурора про існування деяких із зазначених ризиків.
Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Апеляційний судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 уклали договір про примирення та відшкодував потерпілій матеріальну та моральну шкоду (а.с. 19-21), що у свою чергу виключає ризик впливу на потерпілу. Обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22), проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України, що підтверджується військовим квитком та службовою характеристикою (а.с. 28-42), має цивільну дружину ОСОБА_10 , яка відповідно до довідки КУ «Родильний дім №2» є вагітною.
В судовому засіданні апеляційного суду, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи прокурора про існування ризику впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні є непереконливими, оскільки за повідомленням прокурора таких фактів з початку досудового розслідування до дня перегляду оскаржуваної ухвали районного суду, прокурором встановлено не було.
Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася.

Щодо існування ризику знищення, сховання або спотворення будь яких із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що він також є необґрунтованим, оскільки між обвинуваченим та потерпілою укладено договір про примирення, крім того у матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_9 , яка посвідчена нотаріально, відповідно до якої остання будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 не має. За таких обставин, підстави вважати, що обвинувачений має на меті перешкоджати кримінальному провадженню фактично відсутні.
Районним судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, має на утриманні вагітну цивільну дружину, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, тобто має міцні соціальні зв`язки, а тому ризик переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, є мінімальним, що свідчить про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою
Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування та судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування останнього, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти районний суд на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним злочину, який інкримінується обвинуваченому та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційну скаргу сторони захисту підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала районного суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному проваджені №0000404 внесеного до ЄРДР 28.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Застосувати у кримінальному проваджені №0000404 від 28.01.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати житло за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 18.09.2020 року та закінчується 18.11.2020 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», слідчому, прокурору до відома, та начальнику Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4