Справа № 455/1448/20
Провадження № 1-м/455/1/2020
У Х В А Л А
Іменем України
14 грудня 2020 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Старий Самбір Львівської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

В С Т А Н О В И В:
17.11.2020 року заступник начальника Управління міжнародної правової допомоги - начальник відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про приведення вироку Московського обласного суду Російської Федерації від 29.04.2019 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 30 жовтня 2020 року наказом Міністерства юстиції України №3806/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 04.12.2019 року за №06-151038/19. Згідно вказаного вироку ОСОБА_4 засуджено вироком Московського обласного суду від 29.04.2019 року, який набрав законної сили 14.05.2019 року, до покарання у вигляді 9-ти років 6-ть місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», організованою групою у особливо великих розмірах) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Рязанській області», кінець відбуття строку покарання 29.11.2026 року.

Відповідно до вироку Московського обласного суду від 29.04.2019 року засуджений ОСОБА_4 повинен сплатити процесуальні витрати у розмірі 55110,00 рублів. Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Рязанській області» інформація про стягнення відсутня. Зобов`язується сплатити заборгованість за допомогою родичів.

Просила суд визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Московського обласного суду від 29.04.2019 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України, вирішити питання про виконання вироку Московського обласного суду від 29.04.2019 року в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України ОСОБА_5 не з`явилася, в клопотанні просила розгляд справи провести у її відсутності, клопотання підтримує.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання заявника підтримав, просив суд його задовольнити та визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим.

Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечив щодо задоволення клопотання, вивчивши та перевіривши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне привести вирок Московського обласного суду від 29.04.2019 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2020 року наказом №3806/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, п. п. 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 2599/5 від 19.08.2019 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 04.12.2019 року за № 06-145994/19 з урахуванням інформації щодо наркотичних речовин від 18 червня 2020 року за № 06-151038/19.

Нормою ст. 607 КПК України передбачено, що питання про передачу осіб, засуджених судами України до позбавлення волі, для відбування покарання в державах, громадянами яких вони є, вирішується Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 4 ст. 606 КПК України у разі недотримання хоча б однієї з умов, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, Міністерство юстиції України може відмовити у передачі або прийнятті засудженого, якщо інше не передбачено цим Кодексом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.

Статтею 11 Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Так, засуджений висловив бажання бути переведеним в Україну, для подальшого відбування покарання, що підтверджується його письмовою заявою (а.с.57).

Згідно розпорядження про виконання вироку Московського районного суду, вказаний вирок від 29.04.2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК РФ, вступив в законну силу 14.05.2019 року і підлягає негайному виконанню (а.с.33).

Згідно довідки УФСВП Росії по Рязанській області, початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 29.04.2019 року, кінець строку 29.11.2026 року із зарахуванням строку тримання під вартою з 30.05.2017 року по 28.04.2019 року.

Станом на 14.10.2019 року засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбув 02 роки 04 місяці 15 днів, невідбутий строк складає 07 років 1 місяць 15 днів (а.с.60).

Згідно медичної довідки, ОСОБА_4 здоровий (а.с.62).

Згідно копії паспорту, ОСОБА_4 , є громадянином України, уродженцем м. Добромиль Старосамбірського району Львівської області.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_4 , як встановлено вироком Московського обласного суду від 29.04.2019 року, засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Згідно ч. 3 ст. 30 КК РФ - замахом на вчинення злочину визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цього особи обставинам.

Згідно ч. 5 ст. 228-1 КК РФ - дії, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 або 4 цієї статті, здійснені в особливо великому розмірі, караються позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до 20 років або без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого або довічним позбавленням волі.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ч.3 ст.307 КК України дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

А тому, відповідно до КК України, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою в особливо великих розмірах.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_4 судом Російської Федерації, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. ст. 606-610 КПК України, суд повинен розглянути клопотання з визначенням строку покарання для засудженого на території України з дотриманням тривалості призначеного таким вироком покарання, у разі якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Відповідно до норми ч. 5 ст. 606 КПК України, у разі якщо при вирішені питання про передачу засудженого в Україні громадянина іноземної держави встановлено, що законодавство держави виконання вироку відповідає умовам пункту 5 частини першої цієї статті, але максимальний передбачений строк покарання у виді позбавлення волі за відповідне діяння є меншим, ніж строк покарання, призначений вироком, передача засудженої особи можлива лише після фактичного відбуття засудженим частини покарання, визначеної відповідно до частини третьої статті 81 Кримінального кодексу України. Таке саме правило може бути застосовано, якщо законодавство держави виконання вироку не відповідає умовам пункту 5 частини першої цієї статті стосовно виду покарання.

Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Згідно ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього кодексу.

Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. ст.15, ч. 3 ст. 307 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Враховуючи те, що кримінальне покарання засудженої особи не може посилюватися, відповідно ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, тому суд на підставі ст. 69 КК України, вважає за можливе не застосовувати конфіскацію майна, передбачену ст. 307 КК України, і призначити більш м`яке покарання ніж передбачене санкцією ст. 307 КК України.

Що стосується питання стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат, то слід вказати наступне.
Відповідно до ч.6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Відповідно до вироку Московського районного суду від 29.04.2019 року стягнуто з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 55110,00 рублів за надання правової допомоги, будь-яких інших сум в тому числі стягнень в частині цивільного позову у вироку не зазначено, тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 55110,00 рублів.
Керуючись ст. ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст. ст. 602, 606, 609, 610 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Московського обласного суду Російської Федерації від 29.04.2019 року, ухваленого відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації та призначеним покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за: ч.2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Московського обласного суду Російської Федерації від 29.04.2019 року, рахувати з 29.04.2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з з 30.05.2017 року по 28.04.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 55110 (п`ятдесят п`ять тисяч сто десять) рублів 00 копійок.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну та Державної кримінально-виконавчої служби України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1