Дата документу 30.11.2020 Справа № 554/4775/20
УХВАЛА
іменем України
30 листопада 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу підозрюваного ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 19 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000191 від 13 лютого 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2020 року до суду надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 19 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 13 лютого 2020 року, за ч.2 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366 КК України; зобов`язати слідчого ОСОБА_6 або прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 13 лютого 2020 року, за ч.2 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366 КК України, вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 19 серпня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування скарги посилається на ті обставини, що 19 серпня 2020 року прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України, в межах кримінального провадження №0000191.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_3 підозрюється в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою його застосування над потерпілим, що призвело до настання тяжких наслідків, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Вважає вказане письмове повідомлення про підозру незаконним, необґрунтованим, і таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.

Стверджує, що прокурор ОСОБА_8 не мав повноважень на вручення повідомлення про підозру ОСОБА_3 , оскільки зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що його склав слідчий першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 , а погодив прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 . Посилаючись на положення п.6 ч.2 ст.40 КПК України щодо повноважень слідчого повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру, зазначає, що повноважень на доручення іншим слідчим або прокурором здійснити складене ним повідомлення про підозру цією нормою не передбачено. Разом із тим, таке повідомлення було вручене іншою службовою особою, яка не мала на це повноважень і відповідно щодо роз`яснення прав підозрюваному.

Також прокурор ОСОБА_5 не мав повноважень на погодження повідомлення про підозру ОСОБА_3 , оскільки процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Дніпропетровської обласної прокуратури. При цьому зазначає, що керівник регіональної прокуратури не наділений повноваженнями у конкретному кримінальному провадженні визначати групу прокурорів із включенням до її складу прокурорів іншого рівня прокуратури прокурорів місцевої прокуратури, оскільки він у процесуальному розумінні повноважень прокурора не є для вказаних прокурорів прокурором вищого рівня. Тоді як ОСОБА_5 обіймає посаду прокурора саме Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, натомість, лише відповідними наказами був направлений до регіональної прокуратури у зв`язку із включенням до складу групи прокурорів. З огляду на ці обставини ОСОБА_3 вважає, що він не набув статусу підозрюваного в установленому порядку.

В оскаржуваному повідомленні про підозру ОСОБА_3 інкримінуються дії, які взагалі не охоплюються диспозиціями частин 1, 2, 3 ст.365 КК України. Так, взагалі не розкрито поняття службового становища та коло службових обов`язків ОСОБА_3 як поліцейського з логістики, взагалі не згадується його посадова інструкція та не розкривається її зміст. Не розкрито дії ОСОБА_3 відповідно до диспозиції ч.1 ст.365 КК України як поліцейського, з огляду на характер інкримінованих підозрюваному суспільно небезпечних наслідків у вигляді нібито незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ч.1 ст.190 КК України та підриву авторитету органів Національної поліції України, а також відсутні відповідні докази. В повідомленні про підозру не розкрито жодного факту застосування фізичного та психологічного насильства ОСОБА_3 та ОСОБА_10 як до ОСОБА_9 , так і до ОСОБА_11 , Натомість, вважає зазначені в повідомленні дії щодо застосування психологічного насильства такими, що жодним чином не пов`язані із погрозою застосування фізичного насильства до ОСОБА_9 або його близьких, і так само жодним чином не можуть принижувати честь і гідність останнього. Більше того, ОСОБА_9 21 лютого 2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Крім того, в повідомленні про підозру взагалі відсутні будь-які відомості про заподіяння матеріальної шкоди будь-кому, у тому числі й самому ОСОБА_9 .

Наведені обставини і стали причиною звернення підозрюваного з цією скаргою до слідчого судді.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали в повному обсязі з підстав та доводів, зазначених у скарзі, про що надали відповідні пояснення. Просили задовольнити заявлені вимоги скарги.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зі скаргою не погодився, пояснив, що жодних процесуальних порушень, як органом досудового розслідування, так і прокурорами у кримінальному провадженні допущено не було, письмове повідомлення про підозру є законним та обґрунтованим, вручено у належний спосіб уповноваженою особою з дотриманням вимог КПК України, а також ґрунтується на достатніх доказах, зібраних під час досудового розслідування, оцінку яким з точки зору їх належності та допустимості має надати суд під час розгляду по суті. Зазначив, що скарга є спробою сторони захисту Пояснив, що прокурор, який вручав повідомлення про підозру, був включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні та відомості про нього містилися в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, отже він був процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні. Водночас, ОСОБА_3 не є спеціальним суб`єктом, а тому процедура вручення йому підозри іншим прокурором цілком дотримана. При цьому зазначив, що у матеріалах провадження немає відеозапису вручення повідомлення про підозру, оскільки такий не здійснювався. Разом із тим, матеріали кримінального провадження на даний час знаходяться у розпорядженні експерта у зв`язку з проведенням почеркознавчої експертизи (а.с.55), у зв`язку з чим неможливо їх надати у судове засідання. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмові заперечення на скаргу, в яких з вимогами скарги не погодився, зазначивши, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України, яка повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами. Крім того, на даний час у кримінальному провадженні проводяться слідчі дії та експертизи, направлені на перевірку вже наявних і отримання нових доказів вини ОСОБА_3 в інкримінованих йому діяннях. Тому просив проводити розгляд без участі та відмовити у задоволенні вимог скарги (а.с.47-48).

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та долучені до скарги документи кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Згідно зі ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000191 від 13 лютого 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366 КК України.

Нагляд за даним досудовим розслідуванням у формі процесуального керівництва здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.

Так, із наявних у суду матеріалів убачається, що досудове розслідування в кримінальному провадженні здійснюється за фактом перевищення службових повноважень, тобто умисного вчинення співробітниками Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 та ОСОБА_10 дій, які супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства над потерпілим, що призвело до настання тяжких наслідків, вчинене за попередньою змовою групою осіб та службовому підробленні, тобто складанні і видачі завідомо неправдивих документів.

У вказаному кримінальному провадженні 19 серпня 2020 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (а.с.9-20).

Не погоджуючись із зазначеним документом, підозрюваний ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на повідомлення про підозру, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру заявник зазначає те, що вказане повідомлення здійснювалось з істотним порушенням КПК України неуповноваженою особою, а саме через відсутність у прокурорів повноважень, зокрема, на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні та щодо вручення вказаного повідомлення про підозру ОСОБА_3 , а також із невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам та інкримінованим особі діянням, відсутністю доказів.

Положення кримінального процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповіднодо п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підозра - це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення з повідомленням про це такій особі та із роз`ясненням її прав та обов`язків.

Окрім того, під повідомленням про підозру також можна розуміти кримінальне процесуальне рішення слідчого, прокурора, яке приймається в обов`язковому порядку у випадках затримання особи за підозрою в учиненні кримінального правопорушення або наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення в письмовій формі й тягне за собою набуття особою, щодо якої воно прийняте, процесуального статусу підозрюваного.

На думку слідчого судді, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

Разом з тим, вдаватися до аналізу обґрунтованості доказів по справі на даній стадії кримінального процесу буде передчасним.

Згідно з ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Передумовою наявності обґрунтованості підозри є здійснення відповідного письмового повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке має бути здійснено належною уповноваженою особою у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Згідно з п.3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З огляду на це, логічним є висновок, що чинний КПК України насамперед вирізняє повідомлення про підозру як окремий письмовий процесуальний документ. При цьому положеннями ст.278 КПК України окремо регулюється процедура вручення особі повідомлення про підозру та обовязок роз`яснення прав підозрюваного.

Таким чином, системний аналіз указаних вище положень КПК України вказує на те, що поняття «повідомлення про підозру» розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не як дія (процедура, процес), оскільки для цього у чинному КПК законодавцем вжито інший термін «вручення повідомлення про підозру».

Враховуючи це, чинним КПК України на даний час не передбачено окремої процедури чи повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування щодо судового контролю за процедурою вручення повідомлення про підозру як окремого процесуального документу, однак передбачена можливість оскарження цього документу щодо його змісту, а також щодо належності особи, яка його складає, в контексті положень ст.277 КПК України.

Слідчий суддя і суд мають діяти лише на підставі, у межах, і у спосіб, визначений законом, а відступ від цього правила має зумовлюватися виключними підставами, оскільки це може порушувати існуючий баланс між суспільним інтересом щодо необхідності ефективного здійснення досудового розслідування і правом особи на ефективний захист в межах кримінального провадження.

Частина 5 статті 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, як сказано в рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обґрунтованою є підозра за наявності таких принципових обставин: 1) врученого письмового повідомлення про підозру з обов`язковим посиланням на докази вчинення особою кримінального правопорушення; 2) наявності в матеріалах кримінального провадження доказів, що підтверджують учинення особою кримінального правопорушення; 3) доведення перед судом вагомості й достатності наявних доказів про вчинення особою кримінального правопорушення; 4) оцінювання судом доказів учинення особою кримінального правопорушення.

Вимога достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи неповною, приводить тим не менше до обґрунтованого висновку про винуватість особи, котра притягується, і виключає в цей момент розслідування протилежного висновку.

У даному випадку, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, слідчий суддя вважає, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на таке.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомлення про підозру, повідомлену ОСОБА_3 за ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України у кримінальному провадженні №0000191 від 13 лютого 2020 року слідчий суддя вважає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення (за критеріями, наведеними у справах «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», «Selahattin Demirtas v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51).

Наведені органом досудового розслідування факти у повідомленні про підозру ОСОБА_3 від 19 серпня 2020 року потенційно можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення за наведених обставин, оскільки вимога розумної підозри підтверджується наявністю сукупних доказів, які об`єктивно пов`язують ОСОБА_3 із наведеними у ній обставинами, в контексті її розуміння ЄСПЛ.

Як вбачається із повідомлення про підозру від 19 серпня 2020 року, в ньому вказані зміст підозри, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Вказане повідомлення складене відповідними посадовими особами згідно визначених законом повноважень, здійснено повідомлення та вручення підозри, про що свідчить особистий підпис підозрюваного (а.с.55-56).

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Варто зазначити, що оцінка обґрунтованості підозри, в тому числі з врахуванням доводів сторони захисту, надавалась при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2020 року у справі №554/4775/20, при цьому необґрунтованості підозри чи будь-яких істотних порушень при її врученні встановлено не було.

Частиною 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, повідомляти особі про підозру.

Отже, чинний КПК України участь прокурора у досудовому розслідуванні пов`язує виключно з процесуальним керівництвом таким розслідуванням і повідомляти про підозру у вчиненні кримінального правопорушення уповноважении? лише прокурор - процесуальнии? керівник.

Підтвердженням повноважень прокурора, які здійснюються у формі процесуального керівництва, є постанова про визначення групи прокурорів та витяг з ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Відповідно до ч.2 ст.37 КПК України прокурор здійснює повноваження в кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Твердження скаржника щодо погодження повідомлення про підозру прокурором, не уповноваженим на здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, як на підставу для скасування повідомлення про підозру, суд вважає помилковим, оскільки до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000191 від 13.02.2020 року входить, зокрема, прокурор ОСОБА_5 , з яким було погоджено повідомлення про підозру, та згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказаний прокурор включений до Реєстру як процесуальний керівник у кримінальному провадженні.

Разом із тим, відповідно до норм ст.17 Закону України «Про прокуратуру», п.9 ч.1 ст.3 КПК України керівник Дніпропетровської обласної прокуратури як керівник обласної прокуратури - органу прокуратури, у конкретному кримінальному провадженні вправі визначати, змінювати прокурорів, визначати групу прокурорів, старшого прокурора такої групи відповідного органу прокуратури.

Так, згідно з наказом №97-к від 23 січня 2019 року ОСОБА_5 призначено на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області (а.с.25).

Із копії наказу виконувача обов`язків прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 №597-в від 29 липня 2020 року вбачається, що прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 направлено до Регіональної прокуратури Дніпропетровської області (м.Дніпро) терміном на 30 календарних днів з 30.07.2020 року до 28.08.2020 року у зв`язку із включенням до складу групи прокурорів (а.с.24).

Згідно з наказом прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 №662-в від 27 серпня 2020 року прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 направлено до Регіональної прокуратури Дніпропетровської області (м.Дніпро) терміном на 30 календарних днів з 31.08.2020 року до 29.09.2020 року у зв`язку із включенням до складу групи прокурорів (а.с.23).

Відповідно до копії наказу виконувача обов`язків прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 №1061-к від 31 серпня 2020 року покладено виконання обов`язків прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, прокуратури Дніпропетровської області на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 (а.с.26).

Також згідно з наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №34-в від 16 вересня 2020 року прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 направлено до Регіональної прокуратури Дніпропетровської області (м.Дніпро) терміном на 30 календарних днів з 16.09.2020 року до 15.10.2020 року у зв`язку із включенням до складу групи прокурорів (а.с.27).

Отже, в указані періоди часу ОСОБА_5 виконує обов`язки прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області та підпорядковується прокурору області.

А тому наведені стороною захисту доводи щодо відсутності повноважень прокурора ОСОБА_5 є необґрунтованими, та жодним чином не вказують на відсутність його повноважень у даному кримінальному провадженні.

Водночас, питання щодо правомірності визначення групи прокурорів із включенням до її складу прокурорів іншого рівня прокуратури - прокурорів місцевої прокуратури та відповідні правові наслідки цього, не є предметом розгляду при вирішенні слідчим суддею питань даної скарги, оскільки вказані аспекти мають бути предметом дослідження судом при розгляді провадження по суті в контексті аналізу допустимості отриманих доказів, враховуючи, що одним з обов`язкових критеріїв такої допустимості є критерій здобуття доказу уповноваженою законом особою.

Крім того, прокурор ОСОБА_14 , який вручав повідомлення про підозру, був включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні та відомості про нього містилися в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, а отже останній наділений відповідними повноваженнями прокурора у даному кримінальному провадженні. Вказані твердження стороною захисту в судовому засіданні не спростовані, доказів протилежного суду не надано.

Також доводи сторони захисту щодо відсутності тяжких наслідків, визначення розміру завданої шкоди, передбачених диспозицією ч.3 ст.365 КК України, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_3 , на думку слідчого судді, є передчасними та не можуть бути підставою для скасування підозри, оскільки досудове розслідування не закінчено, наразі триває та в ньому проводяться необхідні слідчі та процесуальні дії.

В свою чергу, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, допустимості доказів у їх сукупності і взаємному зв`язку потребують перевірки та оцінки під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може лише, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011)), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Отже, на даний час правових підстав казати про невідповідність змісту підозри вимогам ст.277 КПК України немає. Сутність повідомлення про підозру дає підстави стверджувати те, що ця підозра є обґрунтованою, а саме письмове повідмолення є законним, вмотивованим та відповідає зазначеним вимогам. У свою чергу, зміна змісту підозри під час досудового розслідування, конкретизація обставин кримінального правопорушення з урахуванням оцінки здобутих під час розслідування доказів, питання правової кваліфікації дій підозрюваного тощо є прерогативою слідчого, прокурора, які, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

На думку слідчого судді, доводи цієї скарги фактично зводяться, серед іншого, до питань доведеності вини, оцінки доказів, їх допустимості та правильності кваліфікації дій підозрюваного, що є дискреційними повноваженнями слідчого, прокурора під час досудового розслідування.

Суд звертає увагу, що питання про узгодженість викладення фактичних обставин справи та правової кваліфікації кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду на досудовому розслідуванні, оскільки на цій стадії слідчий суддя не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Крім того, питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті.

Відповіднодо статті 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, а тому сукупність інших зібраних органом досудового розслідування доказів будуть перевірятися, оцінюватися в ході судового розгляду, що не дає підстав для скасування підозри.

Отже, повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000191 відповідає вимогам чинного законодавства та у ході повідомлення про підозру були дотриманні також інші вимоги закону, визначені Главою 22 КПК України. При цьому посилання захисника на окремі обставини кримінального провадження, що викликають у нього сумніви щодо правомірності окремих процедур під час досудового розслідування, є припущеннями і в цілому не спростовують обґрунтованість пред`явленої підозри.

З відомостей, що наявні в матеріалах судового так кримінального провадження вбачається, що повідомлення про підозру від 19 серпня 2020 року за ч.3 ст.28, ч.3 ст.365 КК України у кримінальному провадженні №0000191 від 13 лютого 2020 року складене слідчим Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 , за погодженням із процесуальним керівником - прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , і вручене прокурором ОСОБА_15 , який входить до складу групи прокурорів, що підтверджується витягом з ЄРДР, та в цілому відповідає вимогам, зазначеним в ст.ст.277-279 КПК України.

Твердження сторони захисту з приводу порушень порядку здійснення повідомлення про підозру, унаслідок чого ОСОБА_3 , не набув статусу підозрюваного, а результати відповідних дій та зібрані докази не можна вважати допустимими, слідчий суддя вважає передчасними і такими, що не відповідають стадії провадження, оскільки їх оцінка не входить до компетенції слідчого судді.

Отже, посилання сторони захисту тільки на принцип правової визначеності, як на базовий принцип правосуддя, якій є невід`ємною органічною складовою принципу верховенства права, на думку слідчого судді, у даному випадку є недостатнім, оскільки відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ст.7 КПК України, за змістом та формою кримінальне провадження повинно відповідати й іншим принципам, зміст яких викладений у главі 2 КПК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Проте, як зазначено вище, це питання може бути вирішене лише під час судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що доводи підозрюваного, викладені ним у скарзі та поясненнях, наданих стороною захисту під час розгляду скарги, про те, що зазначеним кримінальним провадженням порушуються права та інтереси ОСОБА_3 , не доведені.

Крім цього, стороною захисту не доведено, а до матеріалів скарги не долучено докази того, що повідомлення про підозру є незаконним та необґрунтованим, так само не наведено даних, які б спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000191 від 13 лютого 2020 року.

За таких обставин, у їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя не вбачає порушень гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод прав ОСОБА_3 як особи, яку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, оскільки зміст повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 19 серпня 2020 року відповідає вимогам ст.277 КПК України, в цілому при врученні повідомлення прокурором були дотримані вимоги ст.278 КПК України, а повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, ОСОБА_3 причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а відтак слідчий суддя дійшов до висновку, що безумовних правових підстав для скасування письмового повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 19 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000191 від 13 лютого 2020 року немає.

Також не підлягають задоволенню і похідні вимоги скарги щодо виключення відомостей про дату та час повідомлення про підозру з ЄРДР, оскільки є інформацією, якою лише констатується факт здійснення процесуальної діяльності органів досудового розслідування та її результати, що само по собі не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру й обсягу її прав та обов`язків та існуючого стану правовідносин.

Таким чином, у задоволенні скарги потрібно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 19 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 від 13 лютого 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.372, ч.2 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1