Дата документу 01.10.2020
Справа № 334/7205/18
Провадження № 1-в/334/122/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя подання інспектора Дніпровського відділу філії ДУ «Центра пробації» в Запорізької області про приведення вироку у відповідність до вимог законодавства щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродж. м. Запоріжжя, з повною середньою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

15 жовтня 2019 року Ленінським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.185,ч.1 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та звільнено від його відбування на підставі ст.ст.75,76 КК України із іспитовим строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили та перебуває на виконанні у Дніпровському відділі філії ДУ «Центра пробації» в Запорізької області.

У своєму поданні орган пробації ставить питання про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VІІІ в частині призначеного засудженому покарання.

Представник уповноваженого органу з питань пробації в судове засідання не з`явився.

Прокурор і засуджений також не з`явилися в судове засідання, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши подання та додані матеріали, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, санкцію ч.1 ст.185 КК України викладено в такій редакції: «карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Положеннями п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

При цьому норма ч. 6 ст. 72 КК України передбачає, що встановлені в частині 1 цієї статті правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання стосовно приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, з метою забезпечення виконання судового рішення та виконання вимог ст.5 КК України, суд дотримується правил співвідношення видів покарань, визначених ст. 72 КК України.

При цьому, оскільки іспитовий строк, встановлений засудженому вироком суду, не закінчився, засуджений не звільнений судом від призначеного покарання та відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України та п. 1 ст. 89 КК України визнається таким, що має судимість, тому належить до осіб, на яких поширюється дія ст. 5 КК України.

Також судом не встановлено обставин, відповідно до яких засуджений належить до кола осіб, визначених ч.3 ст.61 КК України, до яких не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Окрім того, ст.75 КК України не виключає можливості звільнення особи від відбування покарання з випробуванням при призначенні їй покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, оскільки призначене засудженому вищевказаним вироком покарання перевищує санкцію ч.1 ст.185 КК України, після набрання чинності Закону №2617-VIII, призначене останньому покарання у виді позбавлення волі підлягає заміні на більш м`який вид покарання у виді обмеження волі, за правилами, встановленими частиною першою статті 72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

При цьому, раніше визначений іспитовий строк судом не змінюється та підлягає обрахуванню з моменту проголошення вищезазначеного вироку, як це передбачено частиною 1 статті 165 КВК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання інспектора Дніпровського відділу філії ДУ «Центра пробації» в Запорізької області про приведення вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року та вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, за ч.1 ст.357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1