ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 532/308/15-к Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2532/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 04 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, тобто до 07 06 2020 року.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив про скасування ухвали та про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на незаконність ухвали та її суперечливість Конституції України, нормам КПК України, практиці ЄСПЛ та постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ухвали суду першої інстанції про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в подальшому про продовження тримання під вартою є незаконними, оскільки він є непричетним до інкримінованих йому злочинів, про що ОСОБА_7 неодноразово наголошував під час досудового розслідування та під час судових розглядів даної справи.
Крім того, вказує, що у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відсутнє обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається також на рішення ЄСПЛ у справі «Левченко та інші проти України», яка була об`єднана зі справою «Пасічний проти України», де було встановлено незаконність тримання під вартою ОСОБА_9 з 02 09 2014 року, вважаючи при цьому, що висновки даного рішення повинні застосовуватись і до Мельника, оскільки він також тримається під вартою з 04 09 2014 року.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду та здійснювати вплив на потерпілих та свідків, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, у даному кримінальному провадженні допит свідків ще не розпочато та те, що у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, існує можливість призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що зміна щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Крім того, вказані вище факти у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи апелянта, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність вагомих причин для продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання ОСОБА_7 на те, що він є інвалідом 2 групи та потребує лікування, то вказані факти не є безумовними підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, у судовому засіданні під час вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу судом першої інстанції досліджувались медичні документи, на підставі яких зроблено висновок щодо відсутності перешкод знаходження останнього під вартою.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апелянтом як в додаток до апеляційної скарги так і в судовому засіданні апеляційного суду надано не було.
Аналізуючи посилання обвинуваченого на незаконність продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою через недоведеність його вини в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

Що стосується вимоги ОСОБА_7 про застосування до нього висновків рішення ЄСПЛ у справі «Левченко та інші проти України», яка була об`єднана зі справою «Пасічний проти України», де було встановлено незаконність тримання під вартою ОСОБА_9 з 02 09 2014 року, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки кожне рішення ЄСПЛ має індивідуальний характер та не може автоматично застосовуватись щодо кожного обвинуваченого, який знаходиться під вартою.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Проте, колегія суддів, дотримуючись положеньКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6 якої гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, вважає за необхідне наголосити на тривалості розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , що може призвести до порушення вищевказаних положень Конвенції та процесуальних прав учасників судового провадження.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 04 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 06 2020 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи, що може призвести до порушення процесуальних прав учасників судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4