Дата документу 17.08.2020 Справа № 317/1195/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1195/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1277/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленківська ВК (№99)»,
захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 17 серпня 2020 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 5 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 20.12.2016 року Рибінським міським судом Ярославської області Російської Федерації за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму. Зараховано строк тримання під вартою з 09.06.2016 по 19.12.2016 включно.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.06.2018 вирок Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 20.12.2016 приведено у відповідність до законодавства України, та поставлено ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк тримання під вартою з 09.06.2016 по 10.01.2017 включно з розрахунку: день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , в якому засуджений просив суд розглянути можливість застосування до нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Районний суд, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки за весь час тримання у ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» засуджений не отримав жодного заохочення, характеризується посередньо, на виробництві не працевлаштований, прийшов до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що суд не взяв до уваги заохочення, які отримав з установі, з якого він був екстрадований, та де перебуває наразі, відсутність стягнень, працевлаштованість останнього на промзоні, задовільну його поведінку та освоювання ним професії зварювальника.

Крім того, зазначає про наявності в нього матері, яка потребує допомоги, тяжкий сімейний стан та прагнення його до зразкової поведінки.

Просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Засуджений у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою засудженого, вказав про законність та обґрунтованість ухвали суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 20.12.2016 року за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму. Зараховано строк тримання під вартою з 09.06.2016 по 19.12.2016 включно.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.06.2018 вирок Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 20.12.2016 приведено у відповідність до законодавства України та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України останньому зараховано строк тримання під вартою з 09.06.2016 по 10.01.2017 включно з розрахунку: день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» з 07.08.2018 року характеризується посередньо: порушень режиму відбування покарання не допускає, заохочень та стягнень не має.

Зокрема засуджений на виробництві установи та господарській обслузі не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримати поблажливість. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування посередньо. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належного догляду, використовує їх за призначенням. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
В організації виховних заходів, які проводяться в установі, в програмах диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій участі не приймає.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час відбування покарання ОСОБА_7 має заохочення, які останній отримав, ще перебуваючи у Рибінській виправній колонії (№ 2) Російської Федерації, при цьому з липня 2019 року, коли засуджений прибув до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та в подальшому був направлений до в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» останній жодного заохочення не має (а.п. 14).

За часу відбування покарання засуджений в установі виконання покарань не був працевлаштований. Згідно довідки відсутні виходи ОСОБА_7 на роботу та нарахування йому заробітної плати (а.п. 16).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на наявність обмежень щодо працевлаштованості засудженого із-за стану здоров`я.

Аргументи засудженого щодо його працевлаштованості на промзоні не знайшли свого документального підтвердження, що враховано районним судом. Не надані відомості щодо працевлаштованості ОСОБА_7 і при апеляційному розгляді.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , посередню характеристику, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 101, 82 КК України.

Твердження засудженого щодо освоювання ним професії зварювальника колегією суддів визнаються такими, що не спроможні спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України.

Посилання засудженого про наявність у нього матері, яка потребує допомоги, тяжкий сімейний стан та прагнення його до зразкової поведінки, як підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі засудженого, поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими.

Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 5 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4