Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Білоцерківська виправна колонія (№ 35) матеріали судового провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Яготин Київської області, громадянина України,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013

за ч.4 ст.187, п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі

з конфіскацією майна,

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2020 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про внесення виправлень у вирок Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою виправити описку у вироку суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.03.2013 його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а у пред`явленому обвинуваченні за п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 . Вироком Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 вирок суду першої інстанції в частині виправдання скасовано та ухвалено новий вирок, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна. Вирок суду апеляційної інстанції, як стверджує засуджений, містить описки на 11 аркуші, а саме, показання, які він ніколи не давав і обставини в яких не відповідають дійсності. Тому вважає, що, відмовляючи у внесенні виправлень у судове рішення, суд першої інстанції постановив формальну ухвалу, яка не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, виключивши з вироку суду апеляційної інстанції на 11 аркуші його показання; доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку позиції засудженого; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, засуджений посилаючись на положення ст.537, 539 КПК України, які регулюють порядок розгляду питань, пов`язаних з виконанням вироку, звернувся з клопотанням про виправлення описки у вироку суду апеляційної інстанції. ОСОБА_7 стверджував про те, що викладені у вироку показання, якими суд обґрунтував свої висновки про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, не відповідають дійсності, і такі показання він під час судового провадження в суді першої та апеляційної інстанцій не давав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що питання стосовно неправильного, на думку засудженого, викладу фактичних обставин кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність віднесено до компетенції суду вищої інстанції і не є опискою. Також суд вказав в ухвалі, що виправлення описки у судовому рішенні не відноситься до питань, пов`язаних з виконанням вироку, і така описка може бути виправлена тим, судом, який це судове рішення постановив.

Згідно з ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

За змістом вказаної норми опискою є механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена судом під час його письмового викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). І необхідність виправлення описки в судовому рішенні, особливо в резолютивній частині, зумовлена тим, що наявність описки може ускладнити виконання в цілому судового рішення. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків тощо.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на 11 аркуші вироку Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 викладено показання ОСОБА_7 , надані ним під час допиту як підозрюваного в ході досудового слідства, в яких він повідомляв про вчинення за попередньою змовою з іншими особами незаконних дій щодо потерпілого ОСОБА_8 , в тому числі тих, внаслідок яких потерпілий помер.

Колегія суддів погоджується з висновками в ухвалі суду першої інстанції про те, що ці показання не є опискою в розумінні закону і не можуть бути виправлені шляхом їх виключення в порядку, визначеному ст.379 КПК України.

Правильно суд першої інстанції зазначив і про відсутність правових підстав для виправлення описки з огляду на те, що вирок ухвалено Апеляційним судом Київської області, у той час як ОСОБА_7 подав клопотання до суду першої інстанції за місцем відбування покарання, і вказане питання не відноситься до тих, які пов`язані з виконанням вироку, перелік яких чітко визначений ч.1 ст.537 КПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2020 року, якою відмовлено у внесенні виправлень у вирок Апеляційного суду Київської області від 2 липня 2013 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3