Справа № 624/748/18
провадження № 1-в/624/36/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Кегичівка, Харківської області подання Кегичівського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Чапаєве, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, на обліку в центрі зайнятості неперебуваючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , засудженого 21.05.2019 Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання, -

в с т а н о в и в:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.05.2019 ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, із покладенням на засудженого згідно зі ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Начальник Кегичівського РС філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання, мотивуючи його тим, що засуджений протягом іспитового строку характеризується негативно. Орган пробації за цей період тричі 07.11.2019, 31.01.2020 та в липні 2020 року звертався до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_5 для відбування призначеного судом покарання, у зв`язку з неявками засудженого на реєстрацію. За результатами клопотань судом кожного разу в їх задоволені було відмовлено та особову справу повернуто до органу пробації для подальшого виконання. Проте ОСОБА_5 продовжуючи грубе ігнорування обов`язків покладених на нього судом вчетверте допустив неявку на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин саме 10.08.2020 та 17.08.2020. Систематичні неявки засудженого на реєстрацію, направлення вчетверте клопотання про скасування іспитового строку засудженому свідчать саме про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, зухвале ігнорування обов`язків покладених на нього судом, неявки на реєстрацію унеможливлюють проведення належної індивідуально-виховної роботи із засудженим спрямованої на його виправлення та ре соціалізацію. Орган пробації вважає, що все вищеперераховане свідчить про невиконання засудженим умов звільнення від відбування покарання та ухилення від своїх обов`язків, так як відповідно до ст. 164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням повинні: виконувати обов`язки, які покладені на них судом, з`являтися за викликом до зазначеного органу. Таким чином ОСОБА_5 порушив умови іспитового строку, а саме двічі не з`явився на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин 10.08.2020 та 17.08.2020. Документи які б підтверджували факт наявності поважної причини неявки чи інших фактів, щоб свідчили що засуджений був фактично позбавлений можливості прибути, органом пробації не отримано.

В судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_6 подання підтримав, пояснивши, що звернення до суду з поданням було направлено у зв`язку з небажанням засудженого стати на шлях виправлення, яке виражається у невиконанні обов`язків, покладених на нього вироком суду, просив суд задовольнити подання і направити засудженого для реального відбування призначеного покарання.

Прокурор в судовому засіданні подання органу пробації підтримала, просила його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що не з`явився на реєстрацію, бо святкував день народження товариша. Просив суд не направляти його для відбуття покарання, обіцяв в подальшому не порушуватиме умови звільнення.

Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до норм КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Відповідно до ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Закону України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Пунктом 10 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2019 ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, від нього було відібрано підписку, пояснення та йому було роз`яснено, що він повинен періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну про місця проживання, роботи, навчання. Засуджений був ознайомлений, що в разі невиконання обов`язків, встановлених КВК, ЗУ «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

ОСОБА_5 був ознайомлений 05.08.2019 з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою зобов`язаний з`являтися до органу пробації 1,2,3 понеділок щомісяця.

17.07.2020 та 07.09.2020 ОСОБА_5 був попереджений про те, що в разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків орган з питань пробації може надіслати до суду матеріали про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з листком реєстрації ОСОБА_5 не з`явився до органу пробації 10.08.2020 та 17.08.2020.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що хоча засуджений і допустив дві неявки у визначений для реєстрації день до органу пробації, але ці обставини не можуть категорично свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, при цьому судом враховано і загальну кількості встановлених днів для реєстрації, що передбачає явку засудженого, кожного 1,2,3 понеділка щомісячно та те, що засуджений проживає на території іншого населеного пункту ніж розташований орган пробації. Оцінка допущених засудженим неявок до звернення до суду з цим поданням, надана судом при розгляді раніше поданих подань щодо скасування звільнення, тому вони не можуть бути взяті судом до уваги та покладені в основу обґрунтування висновків суду в рамках цього розгляду. Враховуючи викладене суд не вбачає системи порушення умов відбування покарання.

Суд вважає, що вказані обставини та матеріали подання не свідчать про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки, що свідчить про неможливість засудженого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства.

Сам факт неналежного невиконання обов`язків, покладених на засудженого вироком суду, ще не може бути безумовним свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, а отже і вагомою підставою для направлення засудженого для реального відбування покарання.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного подання відносно засудженого. Поведінку засудженого не можна розцінювати як грубе порушення умов іспитового строку, а також як невиконання обов`язків, покладених на нього вироком суду, оскільки останній до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, загалом виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, місце мешкання без відома органу пробації не змінював, і хоча й допускав неявки до органу пробації, але зазначені обставини у своїй сукупності, свідчать про його прагнення стати на шлях виправлення та відсутність ознак ухилення засудженого від відбування покарання. В матеріалах справи відсутні докази, які б поза достатнім сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком у даному випадку.

При таких обставинах, при відсутності інших підстав для направлення засудженого для відбування покарання, в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення в місця позбавлення волі засудженого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання Кегичівського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у відношенні ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в семиденний строк з дня оголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1