Справа № 498/360/20
Провадження по справі № 1-кп/498/46/20
В И Р О К
іменем України
12 листопада 2020 року с.м.т. Велика Михайлівка
Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000053 від 17.03.2020 року, за обвинуваченнням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великоплоске, Великомихайлівського району, Одеської області, з базовою середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 07 листопада 2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року, обвинувачений ОСОБА_4 був постановлений на облік в кримінально-виконавчій інспекції Великомихайлівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та 27.01.2020 року йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання і направлено для відбування громадських робіт до Великомихайлівської селищної ради. Згідно розпорядження заступника голови Великомихайлівської селищної ради №28/8/112/3в-20 від 27.01.2020 року, ОСОБА_4 з 29.01.2020 року по 31.01.2020 року, було встановлено чотиригодинний робочий день. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , як особа засуджена до відбування покарання у вигляді громадських робіт, умисно, без поважних причин, не з`явився для виконання громадських робіт у Великомихайлівську селищну раду Великомихайлівського району Одеської області. У зв`язку з чим, 06.02.2020 року був письмово попереджений, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Так, відповідно до складеного слідуючого графіку виходу на роботу з 06.02.2020р. по 28.02.2020р., обвинувачений ОСОБА_4 06.02.2020 року приступив до виконання громадських робіт, однак, умисно, без поважних причин, не з`явився для виконання громадських робіт з 25.02.2020 р. по 28.02.2020 р., чим ухилився від відбування громадських робіт, призначених згідно вироку Роздільнянського районного суду від 07.11.2019 року. Станом на 23.04.2020 року, у обвинуваченого ОСОБА_4 з призначених згідно вироку Роздільнянського районного суду від 07.11.2019 року 200 годин громадських робіт, не відпрацьовано 148 годин.
Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, відноситься до категорії проступків.
Відповідно до розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, та у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 КПК України.
Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку за ч.2 ст. 389 КК України визнав повністю, згоден із кваліфікацією вчиненого, щиросердно розкаявся у скоєному та пояснив, що він дійсно був засуджений та йому призначено покарання у вигляді громадських робіт. Інспектором йому було роз`яснено порядок відбування покарання та він знав, що повинний був відпрацювати в селищній раді з 29.01.2020 р. по 31.01.2020 р., однак не з`явився, оскільки йому запропонували підробіток, від якого він не зміг відмовитись, так як потрібні були кошти на прожиття. Після чого, йому під особистий підпис було роз`яснено, що у разі повторного не з`явлення для відпрацювання громадських робіт він буде притягнутий до кримінальної відповідальності. Відповідно до слідуючого графіку, а саме з 06.02.2020 р. по 28.02.2020 06.02.2020 року, він приходив до селищної ради та відпрацьовував вказану роботу, однак з 25.02.2020 р. по 28.02.2020 р., знову не з`явився з причин запропонованих підробітків. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального проступку, судом з`ясовано, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, та у суду відсутні сумніви в добровільності їх позиції, тобто визнання обвинуваченим вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За таких обставин, оцінюючи безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Суд, також приймає до уваги досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 надану органом пробації, згідно якої провідний інспектор Великомихайлівського РС філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 , вважає, що приймаючи до уваги інформацію, яка характеризує його особистість, його спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку і до повного відбуття покарання, за місцем проживання характеризується негативно, його вік, стан здоров`я, враховуючи пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочину, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України. Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань та буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що вищевказане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до повного відбуття покарання за попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Оскільки вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року ОСОБА_4 було призначене покарання у виді громадських робіт, а за даним вироком призначається покарання у виді обмеження волі, тобто покарання є різні за своїм видом, враховуючи положення ст.72 КК України необхідно перевести невідбуте ОСОБА_4 покарання у виді 148 годин громадських робіт на покарання у виді обмеження волі у відповідності: 1 дню обмеження волі - відповідає 8 годин громадських робіт, що в розрахунку 148 годин громадських робіт відповідає 18,5 дням обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року, а саме 10 днів обмеження волі.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судових витрат у справі немає.
Керуючись ст.ст. 374, 376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначеного за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року, у виді 80 годин громадських робіт, що відповідно до ст.72 КК України становить 10 днів обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) днів обмеження волі.
Обрати стосовно ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з моменту виконання вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Апеляційна скарга може бути подана на протязі 30 днів з дня проголошення вироку до Одеського апеляційного суду, шляхом її подачі через Великомихайлівський районний суд, а обвинуваченим, які перебувають під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1