У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/7230/20

№ 1-кс/183/1788/20

29 грудня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001513, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -
встановив:

слідчий Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що у слідчому відділі Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 50001513 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 грудня 2020 року, близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_5 , 05.02.2003 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вступивши у попередню змову з ОСОБА_6 . Діючи з корисливих мотивів, прийшли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де реалізовуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, маючи корисливий мотив, шляхом віджиму дверей, проникли до автомобіля марки Газель д.н.з. НОМЕР_1 , який розташований на території вищевказаного домоволодіння, цілковито усвідомлюючи протиправний характери своїх дій та розуміючи при цьому, що своїми діями здійснюють таємне безоплатне вилучення майна поза волею власника, таємно викрали майно, що належить ОСОБА_7 , а саме акумулятор марки «Forse», який на момент крадіжки знаходився у автомобілі та бензопилу марки «Кіровець».Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з місця скоєння даного кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріального збитку на суму 1 900 гривень.

24 грудня 2020 року в період часу з 08 години 10 хвилин по 08 годину 25 годину, було проведено огляд транспортного засобу марки «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , польської реєстрації. Вказаний транспортний засіб знаходився на території Петриківського ВП Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області, що розташована за адресою: вул. П. Калнишевського, 16а, смт. Петриківка, Дніпропетровської області, який в ході огляду вилучено до Петриківського ВП Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 вказаного автомобіля, власником є підприємство «LogistikFlus».

Враховуючи вимоги ст.170, ст.236 КПК України, беручи до уваги, що транспортний засіб марки «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 є речовим доказом по вказаному кримінальному провадженні, а також те, що є достатні підстави вважати, що незастосування арешту майна може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезгаданого майна, слідчий просив накласти арешт на вказаний предмет з метою забезпечення даного речового доказу.

У судове засідання слідчий Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 не з`явилася, про день та час розгляду клопотання була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність, підтримавши його, тому слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого не перешкоджає розгляду клопотання.

Оскільки відповідно до клопотання про арешт майна, слідчим встановлено власника, тимчасово вилученого майна в ході огляду 24 грудня 2020 р.але не вказано, його адресуі особа у якої воно було влучено не вказана, то суд вражає за необхідне провести розгляд клопотання без власника тимчасово вилученого майна.
Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, дослідивши обставини справи, надані до клопотання матеріали вважає, що в задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.
Слідчим суддею встановлено, що 24 грудня 2020 р. слідчим Новомосковського відділу поліції на території Петриківського ВП Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області було оглянуто та вилучено, транспортний засіб марки «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , польської реєстрації.Постановою слідчого від 25.12.2020 року автомобіль «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , польської реєстрації визнано та залучено до кримінального провадження як речовий доказ, та передано на зберігання до Петриківського ВП Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській області.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-УПІ від 18 лютого 2016 р., який набрав чинності 28 лютого 2016 р., арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування,пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів;спеціальної конфіскації;конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правовупідставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на нормизакону.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

Однак зазначених вимог закону слідчий, не дотримався.Так, із клопотання слідчого про арешт майна, зяким він звернувся до суду вбачається, що він, як на підставу для накладення арешту на майно, посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України та зазначає, що з метою запобігання можливості приховування пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів,необхідно накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження, користування, так як існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та підлягає збереженню.
Слідчий суддя встановив що,клопотання слідчогонеміститьвідомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений у ньому цивільний позов.Крім того, до клопотання також мають бути додані оригінали та копії документів та іншихматеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, але таких доказів слідчий не надав.

Відповідно до клопотання про арешт майна, не можливо встановити, яким саме чином автомобіль «AudiA6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , польської реєстрації має відношення до кримінального провадження №0001513 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Огляд автомобіля проводився 24 грудня 2020 р. на території Петриківського ВП Новомосковського ВПГУНП в Дніпропетровській обл., але з протоколу неможливо зробити висновок щодо відношення автомобіля до власника або користувача автомобіля. Таким чином слідчий суддя позбавлений законної можливості повідомити про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, власника або користувача тимчасово вилученого майна.

Також у клопотанні слідчого відсутні документи щодо права власності, або користування автомобілем, що мають значення для вирішення клопотання, крім того, у ньому не наведено достатніх аргументів з приводу необхідності застосування саме таких заходів забезпечення кримінального провадження щодо вилученого майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий не взяв до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з врахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, суд, -

постановив :

клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури До ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному № 0001513, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 годин з дня отримання ухвали.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1