Провадження №: 1-кс/755/5001/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2020 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 27 листопада 2012 року,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на бездіяльність Прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 27 листопада 2012 року.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 05 жовтня 2020 року він звернувся до Київської місцевої прокуратури № 4 з клопотанням № 2020/2 в порядку ст. 220 КПК України, в якому було поставлено питання щодо повідомлення про підозру за ч.4 ст. 190 КК України громадянам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Проте на даний момент зазначене клопотання не розглянуте.
У зв`язку із зазначеним просить зобов`язати Прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 розглянути його клопотання від 05 жовтня 2020 року № 2020/2.
У судове засідання адвокат ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, не з`явився, просив розглянути скаргу на підставі наявних матеріалів справи у його відсутність та задовольнити її.

Особи, бездіяльність яких оскаржується, в судове засідання не з`явилися, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноважених осіб у судове засідання, однак, їх неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.
Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, слідчий суддя встановив наступне.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами ЄСПЛ, розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діючим кримінальним процесуальним законодавством України, зокрема його ст. 220 КПК України, визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі « DomboBeheer B.V. v . TheNetherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту»), повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
У цьому випадку, як убачається з наданих матеріалів, суб`єктом оскарження було отримано клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , однак, на цей час, у останнього, відомості про результати розгляду зазначеного клопотання суб`єктом оскарження відсутні.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 підлягає задоволенню шляхом зобов`язання вчинити дії за клопотанням, згідно зі ст. 220 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдиним ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 27 листопада 2012 року - задовольнити.
Зобов`язати Прокурора Київської місцевої прокуратури № 4, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000078 від 27.11.2020 року, вчинити дії, передбачені ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 № 2020/2 від 05 жовтня 2020 року, в строки визначені ст. 220 КПК України з повідомленням про результат особі, яка заявила дане клопотання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: