Єдиний унікальний № 243/6774/20
Провадження № 1-кп/243/795/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001456 від 22.07.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Слов`янського району Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На початку квітня 2014 року на території Донецької області України невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» (далі - ДНР) було створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
Так, діючи з прямим умислом, в середині квітня 2014 року ОСОБА_4 вступив до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої ДНР, при цьому усвідомлюючи, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Ознайомившись із встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою добровільну згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань, під командуванням невстановленої в ході досудового розслідування особи.
Продовжуючи протиправну діяльність, в період з середини квітня 2014 року (більш точна дата не встановлена) ОСОБА_4 здійснював умисні протиправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування так званої ДНР, одягнений в цивільний одяг, виконував накази свого керівництва, здійснюючи дії, спрямовані на здійснення перепускного режиму перевірку документів у осіб, які перетинали блокпост, який розташовувався на виїзді з смт. Андріївка Слов`янського району до м. Слов`янська, біля мосту через річку Сухий Торець, неподалік від вул. Зарічна в смт. Андріївка.
Таким чином, дії ОСОБА_4 виразились в активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувалися вчиненням опору представникам влади.
В кінці квітня 2014 року ОСОБА_4 добровільно вийшов зі складу НЗФ так званої «ДНР».
На підставі викладеного, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто участь у діяльності у створеному не передбаченому законом збройному формуванні.
30.07.2020 року між прокурором Слов`янської місцевої прокуратури та ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно з наданою суду разом з обвинувальним актом угодою про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується у судовому провадженні беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які виразилися у щирому каятті, повному визнанні вини в скоєнні злочину, активній допомозі органам досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна, застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цією статтею кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував у обвинуваченого чи цілком він розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:
- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Сторони просять затвердити угоду про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пп. 1.4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, цивільний позов по справі не заявлено, речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 30 липня 2020 року про визнання винуватості між прокурором Слов`янської місцевої прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, без конфіскації майна.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за цим вироком, з випробуванням на строк один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає зобов`язання не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя ОСОБА_1