Справа № 442/8222/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/403/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залокоть Дрогобицького району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,
адвоката ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та обрано йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_8 від основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 4 ч.3 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 до неповнолітнього ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.
Стягнуто із законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_10 в користь ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , завдану матеріальну шкоду в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. та моральну шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 3000 (три тисячі) грн., а всього 4600 (чотири тисячі шістсот) грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Згідно з вироком, неповнолітній ОСОБА_8 19 серпня 2019 року орієнтовно о 22 год. 00 хв., перебуваючи на території Опаківського НВК І-ІІІ ступенів на АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс кулаками рук два удари по обличчю неповнолітньому ОСОБА_7 , після чого поштовхом в область плеча повалив його на землю, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритого черезвиросткового перелому лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових відламків; закритого зламу кісток носа а також ран на слизовій оболонці нижньої губи зліва, ближче до кута рота зліва, з яких закритий черезвиростковий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових відламків відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я; закритий злам кісток носа - за ознакою легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я; рана на слизовій оболонці нижньої губи зліва - за ознакою легких тілесних ушкоджень.
Таким чином неповнолітній ОСОБА_8 вчинив заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не було небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, законний представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким задоволити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову є незаконним і таким, що порушує її та її сина права.
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що при розгляді кримінального провадження судом було задоволено лише частину матеріальної шкоди, але квитанцій було на суму 1691,83 грн., а також нею було надана квитанція про надання послуг юридичної допомоги, але судом і це було проігноровано.
Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги законного представника потерпілого, визначена судом першої інстанції сума відшкодувань моральної шкоди у розмірі 3000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, його законного представника та захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника потерпілогопро неправильне вирішення цивільного позову, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Частиною першою ст. 129 КПК України визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При цьому, суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно зі ст. 56 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями обвинуваченого.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи питання щодо підстав та розміру заподіяної матеріальної шкоди, місцевий суд визнав доведеним витрати на придбання ліків за чеками за період перебування потерпілого на лікуванні на суму 1600 грн., недоведеність матеріальної шкоди на суму 15 000 грн., оскільки така сума встановлена тільки зі слів позивача, нічим не підтверджена і не надано будь - яких доказів щодо її наявності.

Не надано таких доказів апелянтом і під час апеляційного розгляду провадження, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди лише в частині, в сумі 1600 грн., яка документально підтверджена.

Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що законним представником ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 у передбаченому ст. 128 КПК України порядку подано цивільний позов до неповнолітнього ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_10 про стягнення з останніх на її користь, зокрема, 50 000 грн. моральної шкоди, в обґрунтування якого покликалася на те, що отримавши тілесні ушкодження, її син зазнав стресу, душевних страждань, а також терпів біль, оперативні втручання.

Суд першої інстанції, задовольнивши цивільний позов частково та стягнувши із законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_10 в користь ОСОБА_6 3000 грн. моральної шкоди, врахував тривалість знаходження потерпілого на лікуванні від отриманих травм, глибину його фізичних та душевних страждань, ступінь доведеності розміру завданої шкоди, матеріальне становище обвинуваченого, а також співмірність матеріальної шкоди та заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому вважати рішення в цій частині необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Відповідно до правового висновку, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається із заявленого цивільного позову, окрім вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, представником потерпілого ОСОБА_6 було також заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між законним представником потерпілого - ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_12 було укладено договір про надання останнім правової допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого.

Згідно з актом виконаних робіт (а.с.п.29) та квитанціями до прибуткового касового ордера №42, 43 (а.с.28а, 28б) вартість виконаних 16.01.2020, 23.01.2020 та 24.01.2020 робіт, які полягають в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, підготуванні цивільного позову, участі у судових засіданнях, становить у сукупній сумі 1600 грн.

Задовольняючи частково заявлений ОСОБА_6 цивільний позов в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу, не врахував того, що законним представником потерпілого надано суду належні документи, які свідчать про оплату адвокату гонорару, при цьому не мотивувавши прийняте ним рішення в цій частині.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, при цьому суд не наділений повноваженнями, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до п.14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Як вбачається із долучених до цивільного позову документів, законним представником потерпілого понесені витрати за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_12 в сумі 1600 грн., та саме ця сума підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 .
Із урахуванням викладеного, апеляційна скарга законного представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміні в частині вирішення цивільного позову щодо витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути із законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_10 в користь ОСОБА_6 1600 (одну тисячу шістсот) грн. витрат на правову допомогу.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4