Провадження №1-кп/523/1305/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2020 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0004671 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2019 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, який має середню освіту, працює на посаді охоронця ПП «СПЕЦ-ЮГ МОНТАЖ», не одружений, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, а саме сина 2008 року народження та доньку-інваліда 2017 року народження, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст.89 КК України не має судимості,

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 23.12.2019 року, близько 19 години 30 хвилин, перебуваючи на сходах біля магазину, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони Одеси, буд. 68, в ході сварки між ним та ОСОБА_6 наніс один удар невстановленим колюче-ріжучим предметом типу ножа, з максимальною шириною поринулої частини не більше 2,5 см, який носив при собі, в область правої половини грудної клітини, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки справа, проникаюче в праву плевральну порожнину, з ушкодженням правої легені та перикарду, що супроводжувалось внутрішньо- плевральною кровотечею і згідно з п. 2.1.3 «й» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Після зазначених дій, ОСОБА_10 побіг в напрямку будинку №72 по вул.Героїв оборони Одеси та зник з місця події.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті, пояснивши, що він дійсно 23.12.2019 року проходячи повз магазин, розташований по вул..Героїв оборони Одеси, 68 побачив знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і зайшов привітатись. Там знаходився раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_6 , який почав його ображати. Потім він достав з карману металевий гребінець, який раніше придбав на базарі у відділі де продаються ножі, та який жодним чином не відрізняється від ножа, та наніс удар в праву частину грудної клітини потерпілого. Після скоєного він покинув місце події, при цьому не бачив чи визивав потерпілий поліцію або швидку допомогу. Через деякий час він поїхав до Угорщини на заробітки, оскільки його донька потребує операції, при цьому про наявність кримінального провадження він дізнався лише по поверненню на територію України. Крім того, позов прокурора визнає в повному обсязі.

Також пояснив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом та потребує лікування та матеріальної підтримки з його боку, більше нічого подібного робити не буде. Крім того зазначив, що не маючи позову він добровільно надіслав поштовим переказом 10000 (десять тисяч гривень) потерпілому в рахунок відшкодування завданих йому збитків. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати та надати йому ще один шанс.

Потерпілий у ході судового засідання не заперечував факт того, що на його адресу були надіслані грошові кошти в сумі 10.000 гривень, при цьому зазначив, що цивільний позов він не подавав, оскільки ще не визначився із сумою завданих йому збитків. Щодо міри покарання, то останній просив обрати покарання обвинуваченому не пов`язане із позбавленням волі, оскільки не бажає залишати дітей останнього без батька.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати:

- по ч.1 ст.121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, факт скоєння злочину особою, що не має судимості, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, добре характеризується за місцем роботи, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом та потребує постійної уваги, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся, добровільно відшкодував потерпілому частину завданих збитків.
При цьому твердження прокурора про відсутність каяття з боку обвинуваченого суперечать діям самого обвинуваченого, який у залі суду попросив пробачення у потерпілого та добровільно зробив поштовий переказ останньому на суму 10.000 гривень, при цьому потерпілий прийняв вибачення та попросив не позбавляти обвинуваченого свободи. Крім того, зазначений прокурором факт переховування від досудового слідства також не знайшов свого підтвердження, оскільки за твердженням обвинуваченого з яким погодився прокурор, на час залишення території України та розшуку обвинуваченого, останній не знав про наявність по відношенню до нього кримінального провадження та йому не було повідомлено про підозру.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст..65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне часткове відшкодування збитків потерпілому.

Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, думку прокурора, який вважав за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, думку потерпілого, який просив обрати покарання не пов`язане із позбавленням волі, обвинуваченого та його захисника, які просили не позбавляти обвинуваченого свободи та обрати покарання із іспитовим терміном, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання.

Цивільний позов заявлений прокурором в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки визнаний обвинуваченим та доведений суду.

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 128, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Обрати ОСОБА_9 міру запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання, після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати.

Цивільний позов прокурора в інтересах Держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» задовольнити, стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 на користь комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня», 65025, м.Одеса, вул..Ак.Заболотного, 26, матеріальні збитки в сумі 23858, 45 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім гривень сорок п`ять копійок).

Речові докази, які, відповідно до квитанції №001007 від 11.06.2020 року, знаходяться в камері схову речових доказів, а саме ватно-марлевий тампон зі слідами речовини бурого кольору, ватно-марлевий тампон із зразками крові ОСОБА_6 , а також чоловічу майку, чоловічий светр білого кольору, чоловічі світло-сині джинси зі слідами темно бурого кольору, які належать потерпілому знищити.
Матеріали кримінального провадження №0004671 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2019 року - зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: