Справа № 367/9902/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2954/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком суду у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року, та призначено остаточно до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня оголошення даного вироку.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, вчиненого за наступних обставин.

12.06.2019 року приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 відбуваючи покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців в ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» та перебуваючи на території дворику для прогулянок, що розташований поблизу корпусу лікарні на території ДУ «Бучанська виправна колонія № 85», яка знаходиться за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, побачив у металевому смітнику паперовий згорток, в середині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, для власного вживання без мети збуту взяв його руками. Таким чином, ОСОБА_7 шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., для власного вживання без мети збуту. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , достовірно розуміючи, що придбане ним є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., перебуваючи в тому ж місці та в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, помістив даний згорток до правої кишені власних штанів. Таким чином, ОСОБА_7 почав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., для власного вживання без мети збуту. Після чого, ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., був зупинений оперуповноваженим ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» та під час спілкування з яким повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб та цього ж дня, у період з 14 год. 48 хв. по 15 год. 40 хв. у приміщенні ДУ «Бучанська виправна колонія № 85», що розташована за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам Ірпінського ВП ГУНП в Київській області паперовий згорток, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,77 г., який він незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його протиправних дій, просить у зв`язку зі внесенням змін до Кримінального кодексу України, переглянути вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав. Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений просив розглянути кримінальне провадження без його участі.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання у виді позбавлення волі.

Щире каяття, визнано судом першої інстанції як обставини, які згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Обставинами, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд визнав рецидив злочинів.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.1 ст.309 КК України, у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, та призначене в межах санкції ч.1 ст.309 КК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного вироку.

Разом з тим, дійсно 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Вказаним законом ч.1 ст.309 КК України викладено у наступній редакції: «Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Таким чином, після внесених змін ч.1 ст.309 КК України з 01 липня 2020 року не передбачає такого виду покарання, як позбавлення волі.
Відповідно до ч.3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

В свою чергу питання щодо пом`якшення покарання, у випадку, передбаченому ч.3 ст.74 КК України, підлягає вирішенню в порядку ст.ст.537, 539 КПК України за клопотанням прокурора, засудженого чи його захисника, органу або установи виконання покарань, місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2020 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :