Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/5469/20
Провадження № 1-кс/723/6194/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець клопотання слідчого СВ про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному за ч.2 ст.289 КК України

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого по найму, раніше неодноразово судимого.

встановив
Слідчий слідчого відділення Сторожинецького відділу поліції Головного управління національної поліції ОСОБА_5 (надалі слідчий) звернувся в суд з клопотанням погодженим з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 від 25.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , вступивши в змову з ОСОБА_6 , умисно, протиправно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшли до автомобіля марки «Фольцваген Поло» польської реєстрації номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_7 та знаходився на необгородженій паркові, навпроти ринку по вул.. І. Вільде в м. Сторожинець Чернівецької області, скориставшись відсутністю власника за допомогою автомобіля марки «Пежо 607» під керуванням ОСОБА_8 , якого переконали у правомірності своїх дій, відбуксирували автомобіль марки «Фольцваген Поло» польської реєстрації на околицю м. Сторожинець, таким чином незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_7 .

Ініціатори клопотання стверджують, що підставою для внесення клопотання є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, зважаючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів, він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення у цьому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, посилаючись на вказані в клопотанні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході судового розгляду, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обіцяючи його дотримуватися.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 25 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України з приводу незаконного заволодіння транспортного засобу потерпілого ОСОБА_7 .

28 грудня 2020 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дослідивши письмові докази які були додані до клопотання в т.ч. протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яким зафіксовано повідомлення потерпілого ОСОБА_7 про вчинення злочину, протоколом допиту потерпілого та свідка ОСОБА_8 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та протоколом впізнання з свідком, відповіддю на доручення про проведення слідчих розшукових дій в порядку ст.. 40 КПК України від 28.12.2020 року, протоколом місця події від 25.12.2020 року та протоколом огляду транспортного засобу від 25.12.2020 року, слідчий суддя знаходить що повідомлена ОСОБА_4 підозра є обгрунтованою.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив про наявність трьох, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Вивчивши зазначені ризики, на які посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя знаходить що існування зазначених ризиків знайшли своє підтвердження в суді частково, виходячи з такого.

Посилаючись на наявність ризику щодо можливості переховування від органів досудового розслідування, ініціатор клопотання обґрунтовує його тяжкістю злочину та відсутністю альтернативних видів покарання у санкції інкримінованої ОСОБА_4 статті 289 ч.2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, внаслідок чого підозрюваний може умисно переховуватись з метою уникнення покарання.

На думку слідчого судді вказаний ризик не доведений суду та до того ж суперечить вимогам п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини.

В рішеннях цього органу у справах «Летельє проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Мамедова проти Росії», зазначено, що ймовірність переховування особи не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини, які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною.

Тобто, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

При цьому у рішенні Страсбурзького суду по справі «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року стверджено, вже зазначену обставину та вказано, що при цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з іншими державами та його міжнародні контакти, наявність паспортів, наявність сім`ї, попереднє ухилення від правоохоронних органів, тощо, про що в клопотанні не зазначено.

Крім того, доказів незаконного впливу на свідків суду не надано.

На думку слідчого судді підтвердженим є ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор, щодо наявної у підозрюваного можливості вчинення ним нового злочину, оскільки підозрюваний в минулому неодноразово вчинював злочини за що притягувався до кримінальної відповідальності. Судимості за вчинені злочини не погашені і не зняті, а наявність декількох судимостей свідчить про схильність ОСОБА_4 до вчинення злочинів.

Визнаючи наявність вказаного ризику, слідчий суддя разом з тим не погоджується із твердженням клопотання щодо можливості продовжити кримінальне правопорушення за вчинення якого ОСОБА_4 підозрюється, оскільки така позиція прокурора протирічить повідомленню про підозру, яка передбачає наявність закінченого складу злочину і продовження його буде свідчити про вчинення іншого злочину.

Слідчий суддя вважає, що не підтвердження інших ризиків чи їх частини, на які посилається слідчий та прокурор, мають оцінюватися зважаючи на вимоги п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 чи іншого більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досліджуючи вказане, слідчий суддя знаходить, що таких доказів суду не було надано, а в клопотанні взагалі відсутня вказівка на законодавчо визначені обставини щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ні обґрунтованість підозри, ні наявність ризиків, ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ризики незаконного впливу на свідків та можливість вчинення нового злочину, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні прокурор довів суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існують ризики щодо можливості незаконного впливу підозрюваним на свідків і щодо можливості вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування такого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановлених в суді ризиків.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується як неправомірного впливу на свідків так і можливості вчинення нового злочину та необхідності забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрюваного слід покласти певні обов`язки і що домашній арешт в такому випадку має бути цілодобовим.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти будинок приватної форми власності з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, включаючи приміщення, не призначені для проживання, які є складовою цього будинковолодіння.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 182-184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці із забороною цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 .

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до слідчого в кримінальному провадженні, прокурора або суду із встановленою ними періодичністю;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати для виконання до Сторожинецького відділу національної поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали рахувати з 16 години 30 хвилин 29 грудня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий Суддя Сторожинецького районного суду ОСОБА_1