Справа № 357/9643/20
У Х В А Л А

28 вересня 2020 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Біла Церква, клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про застосування до підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільненого 12.09.2019 року за відбуттям строку покарання,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

слідчий ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за №0003229 від 24.09.2020 року.

Клопотання вмотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 22 вересня 2020 року близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . З метою реалізації свого умислу, спрямованого на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, а також передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_7 підвівся та сів на диван, який розташований в кімнаті вказаної квартири та до нього знову підійшов ОСОБА_5 , повалив з дивану на підлогу кімнати та наніс не менше трьох ударів кулаком правої руки в праву частину обличчя.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 спричинено наступні тілесні ушкодження: субдуральна гематома справа і зліва зі здавленням головного мозку, внутрішньочерепна травма, від яких останній помер.

Необхідність застосування зазначеного запобіжного заходу вмотивована в клопотанні тим, що у органів досудового розслідування є обґрунтовані підстави для підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також, існуванням ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має місця реєстрації, постійного змінює місце проживання, не має сталих соціальних зв`язків, на даний час не працевлаштований, немає коштів для існування, особисто знайомий зі свідками.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 заначив, що 22.09.2020 року, приблизно о 20 год. 30 хв.. він перебував за місцем проживання ОСОБА_7 , однак злочину не вчиняв, пояснення з цього приводу буде надавати в судовому засіданні при розгляді справи по суті. Пояснив, що на даний час перебуває в цивільному шлюбі, працює не офіційно на будівництві в м. Узин, Білоцерківського району, на його утриманні знаходится цивільна дружина та її дитина, Просив, за можливості, обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що доказів вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не має, відсутні біологічні зразки ОСОБА_5 . Наразі відсутні докази того, що саме підозрюваний ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_7 та докази того, що після 22.09.2020 року ОСОБА_7 не завдавалися тілесні ушкодження. Вважає, що у слідства відсутні докази причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Крім того, захисник зазначив, що 26.09.2020 року слідчими органами проводився допит свідка ОСОБА_8 , що є слідчою дією де присутність ОСОБА_5 , з метою задавати запитання, є обов`язковою, оскільки це порушує його право на захист. Щодо наведених прокурором ризиків, захисник ОСОБА_6 вважає їх не обгрунтованими, викладеними формально, його підзахисний має сталі соціальні зв`язки, так як перебуває в цивільному шлюбі, разом з цивільною дружиною виховують дитину дружини, працює не офіційно. Також зазначив, що доказів того, що ОСОБА_5 може впливати на свідків прокурором не наведено. З огляду на викладене, просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_5 інший вид запобіжного заходу особисте зобов`язання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

27 вересня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 вручене 28 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв., тобто більш ніж за три години до початку його розгляду.

З наданих матеріалів вбачається, що на даній стадії є достатні дані, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується наявними в матеріалах доказами: а саме протоколами допиту свідків, протоколами огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом слічого експерименту, та іншими матеріалами.

Обговорюючи питання наявності зазначених ризиків щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, то існування таких ризиків є цілком ймовірним.

Так, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, має незняті і непогашені судимості, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, підозрюється у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не одружений, не працює, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, підтримує зв`язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Доказів того, що ОСОБА_5 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, утримує цивільну дружину та її дитину, те, що останній працює, крім показань самого ОСОБА_5 , слідчому судді не надано, а тому ці обставини не можуть свідчити про сталість міцних соціальних зав`язків та постійного джерела прибутку.

Наведене вище є достатньо вагомими підставами для прийняття підозрюваним спроб уникнути відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного (обвинуваченого) не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність органом досудового розслідування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали клопотання містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_5 перебуваючи на волі впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, теж залишаться існувати та вірогідність їх настання є досить високою, так як підозрюваний знайомий за свідками, знає їх місце проживання.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним обрати щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що на даний час наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і встановлені обставини є достатніми для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вимоги, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі вік, відсутність соціальних зв`язків, постійного місця роботи, реєстрації, обставини вчинення кримінального правопорушення, та інші дані, що характеризують особу підозрюваного, аналізуючи наведене у сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням вищевказаних обставин та особи підозрюваного, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати підозрюваному розмір застави.

Вирішуючи питання про строк, на який необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити з положень ч. 4 ст. 219 КПК України, якою передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Також, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 197 КПК України, беручи до уваги, що ОСОБА_5 було затримано о 10 год. 12 хв. 26.09.2020 року, то строк тримання під вартою необхідно обчислювати із вказаної дати.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 205, 219, 309 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» строком на 60 днів, який обчислювати з 10 год. 12 хв. 26 вересня 2020 року.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується о 10 годині 12 хвилин 24 листопада 2020 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1