ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
представника служби
у справах дітей ОСОБА_9
представника
ювенальної превенції ОСОБА_10
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000072 від 25 лютого 2020 року та за №000146 від 10.05.2020 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , учня 9-го класу Маршинецького НВК, не одруженого, громадянина України, раніше судимого:

- вироком Заставнянського районного суду від 28.09.2017 року за ч.3 ст.185 КК України, до примусових заходів виховного характеру строком на один рік;

- вироком Заставнянського районного суду від 16.03.2018 року за ч.3 ст.185 КК України, до примусових заходів виховного характеру строком на два роки;

- вироком Новоселицького районного суду від 20 липня 2020 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України до трьох років і шість

ЄУНСС: 720/823/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11
НП: 11-кп/822/18/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України

місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75,104 КК України з іспитовим строком два роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2020 року, ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді одного року позбавлення волі; кримінального правопорушення за ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді одного року і три місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначено покарання ОСОБА_6 до відбування у виді одного року і трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено до відбування ОСОБА_6 покарання у виді одного року і трьох місяців позбавлення волі та до самостійного виконання покарання призначеного вироком Новоселицького районного суду від 20 липня 2020 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75,104 КК України з іспитовим строком в два роки.
До набрання вироку законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, 09 травня 2020 року близько о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого умислу на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви особистого збагачення, протиправно, повторно, проник до господарства, розташованого по АДРЕСА_2 де через незачинені двері, зайшов до житлового будинку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де із шафи, а саме з гаманця, який знаходився в чорному футлярі викрав гроші в сумі 5900 грн. та після заволодіння ним грішми, до будинку зайшла ОСОБА_12 , яка його викрила. ОСОБА_6 таємно заволодівши попередньо викраденими коштами в сумі 5900 грн. втік з приміщення будинку.

25 лютого 2020 року приблизно о 10 годині 35 хвилин ОСОБА_6 діючи спільно з малолітнім ОСОБА_13 знаходячись по АДРЕСА_3 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого умислу на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви особистого збагачення, протиправно, повторно, проник до господарства розташованого по АДРЕСА_4 знайшовши ключ до вхідних дверей, зайшов до квартири ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в одній з кімнат із шафи викрав гроші в сумі 350 Євро, після заволодіння ним грішми, вийшли з квартири та віддав ОСОБА_13 50 Євро.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_13 нанесено потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 350 Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 25 лютого 2020 року становить 9278 грн. 50 коп.

На вказаний вирок суду прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи доведеності вини неповнолітнього ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за епізодом вчинення крадіжки по АДРЕСА_3 у ОСОБА_14 , вважає, що вирок районного суду в частині призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_6 та зміну кваліфікації його дій за епізодом викрадення коштів у ОСОБА_12 підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставній зміні кваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України та застосування ст. 69 КК України і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та безпідставним застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України.
Просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12.11.2020р. скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 , винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України та призначити покарання, за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 , покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, вирок Новоселицького районного суду від 20.07.2020р. виконувати окремо.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор посилається на те, що районний суд безпідставно перекваліфікував дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом викрадення коштів у ОСОБА_12 , оскільки одразу після викрадення коштів ОСОБА_6 був викритий власницею ОСОБА_12 , що свідчить про вчинення ним грабежу.
Крім того, апелянт зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України, як пом`якшуючі його вину обставини, враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які фактично відсутні, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково, надав суду неправдиві покази щодо викраденої суми коштів у ОСОБА_12 . Крім того, ОСОБА_6 систематично вчиняє крадіжки, що свідчить про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення, за місцем навчання та за місцем утримання в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» характеризується з негативної сторони. Тому, на думку апелянта, призначене покарання ОСОБА_6 не відповідає тяжкості скоєного злочину, особі винного та є надто м`яким.
Також, на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12.11.2020 року надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , в якій не заперечуючи доведеність вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації визначену у вироку від 12.11.2020 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області щодо тих епізодів, які дійсно вчинив ОСОБА_6 не погоджується з ухваленим вироком через надмірну суворість призначеного покарання, та вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Просить змінити вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12.11.2020 року, щодо ОСОБА_6 та застосувати до нього ст. 69 та ст. 75 КК України і визначити покарання у виді іспитового терміну не більше 1 (одного) року. Стверджує, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання обставинам, що впливають на ступінь і характер тяжкості вчиненого ним злочину, а також обставинам, що характеризують обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_6 щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, як на досудовому слідстві так і в суді, позитивно характеризується за місцем проживання, йому виповнилося тільки 15 років, виховується однією матір`ю, те, що потерпілі не заявляли жодних матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_6 .
На вказаний вирок районного суду обвинувачений ОСОБА_6 , також подав апеляційну скаргу, в якій він не заперечуючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого правопорушення та правову кваліфікацію, не погоджується з ухваленим вироком через надмірну суворість призначеного покарання, та вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання обставинам, що впливають на ступінь і характер тяжкості вчиненого ним злочину, а також обставинам, що характеризують особу обвинуваченого.
Посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що він щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину як на досудовому слідстві так і в суді, позитивно характеризується за місцем проживання, що потерпілі не заявляли жодних матеріальних та моральних претензій до нього, та не враховано, хоча формально перераховано дані, що характеризують його, зокрема позитивну характеристику за місцем проживання, не перебування на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, його неповнолітній вік, те, що він виховується в неповній сім`ї без батька, міцність соціальних зв`язків.
Просить змінити оскаржуваний вирок районного суду та застосувати до нього ст. 69 та ст. 75 КК України і визначити покарання у виді іспитового терміну не більше 1 (одного) року, розгляд апеляційної скарги провести за його участю.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 просила залишити без задоволення, як необґрунтовані, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили задовольнити їх вимоги, з підстав в них наведених, заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги прокурора, думку представника служби у справах дітей ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , та просив їх задовольнити, думку представника ювенальної превенції ОСОБА_10 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом встановлено, що 09 травня 2020 року близько о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 проходячи повз господарство, розташоване по АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого умислу на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви особистого збагачення, протиправно, повторно, через незачинені двері, проник до житлового будинку ОСОБА_12 , та зайшовши до житлової кімнати, незважаючи на те, що ОСОБА_12 знаходилась на території господарства, ОСОБА_6 із шафи, а саме з гаманця, який знаходився в чорному футлярі викрав гроші в сумі 5900 грн., які поклав до своєї кишені, однак після здійснення протиправних дій, до будинку зайшла ОСОБА_12 , яка побачила в кімнаті ОСОБА_6 , який з попередньо викраденим, втік з приміщення будинку, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

25 лютого 2020 року приблизно о 10 годині 35 хвилин ОСОБА_6 діючи спільно з малолітнім ОСОБА_13 знаходячись по АДРЕСА_3 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого умислу на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви особистого збагачення, протиправно, повторно, проник до господарства розташованого по АДРЕСА_4 знайшовши ключ до вхідних дверей, зайшов до квартири ОСОБА_14 , де в одній з кімнат із шафи викрав гроші в сумі 350 Євро, після заволодіння ним грішми, вийшли з квартири та віддав ОСОБА_13 50 Євро.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_13 нанесено потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 350 Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 25 лютого 2020 року становить 9278 грн. 50 коп.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Оскаржуваний вирок районного суду не відповідає вимогам ст.370, ст.374 КПК України.
Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України.
Приймаючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, районний суд у вироку зазначив, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
Оцінивши фактичні обставини справи у їх сукупності, та послідовність дій ОСОБА_6 при проникненні до житлового будинку та таємному заволодінні грішми потерпілої ОСОБА_12 , його дії під час його викриття, дії потерпілої ОСОБА_12 та її покази, що вона не бачила коли він вкрав гроші районний суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_6 охоплюються складом злочину за ч.3 ст.185 КК України.
Через фізичну неспроможність потерпілу ОСОБА_12 було допитано слідчим суддею районного суду, і цей допит як і протокол слідчого експерименту з потерпілою було належним чином досліджено районним та апеляційний судом.

Із показань потерпілої ОСОБА_12 , вбачається, що вона виявила ОСОБА_6 під час його перебування у її будинку, але під час цього не виявила, що він здійснював крадіжку, пропажу грошей виявила згодом, коли пройшов час, тобто очевидцем викрадення її майна не була під час його вчинення.

Чинний Кримінальний Кодекс України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість, грабіж відповідно до ст. 186 КК України це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

За своїм правовим змістом грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

При відмежуванні крадіжки від грабежу слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Фактичні обставини даного провадження свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_12 не бачила як ОСОБА_6 викрадав її майно, а засвідчила тільки факт його проникнення до її будинку.

Як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_12 , яка була допитана в порядку ст. 225 КПК України за місцем її проживання за участю слідчого судді Новоселицького районного суду 20 травня 2020 року та при проведенні слідчого експерименту за її участю, вона показала, що 09 травня 2020 року близько 17 години 00 хвилин, вона поралась по господарству перед будинком та у зв`язку з поганим самопочуттям зайшла до будинку випити ліки, та у екрані телевізора побачила силует людини, зайшовши до сусідньої кімнати, виявила молодого хлопця, на її запитання: «хто він, як зайшов та що він тут робить?», він відповів, що його звати ОСОБА_16 та зайшов він через двері, після чого потерпіла вигнала його з будинку та в слід крикнула, що ніякий він не ОСОБА_16 , а злодій. Після того як він зник, довго не могла прийти до себе. Десь через годину-півтора виявила зникнення грошей. Всього у неї було викрадено 5900 грн. (т.с.1 а.с. 61-63,85-86).

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_12 до поліції про вчинення кримінального правопорушення щодо неї , вона вказує про крадіжку 5900 грн., ці показання потерпілої були незмінними і послідовними протягом досудового слідства. (т.1 а.с.1-6)

Крім того, розмір викрадених у потерпілої ОСОБА_12 грошей узгоджується із показаннями допитаних районним судом свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Із показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що вона пояснила, що є двоєрідною сестрою ОСОБА_12 . Вона передала через свого сина пенсію для сестри в сумі 6300 грн. 09 травня 2020 року сестра їй розказала, що побачила відбиток у склі хлопця, який був в будинку, який на її запитання, що він тут робить вийшов на вулицю та втік через огорожу, сестра зникнення грошей виявила не одразу.

Із показів свідка ОСОБА_18 , вбачається що він суду показав, що його мати ОСОБА_17 через нього передала для тітки ОСОБА_12 пакунок, що було в ньому йому не відомо, який він передав тітці. Потім він дізнався, що там були гроші, які були викрадені у ОСОБА_12 .

Доводи ОСОБА_6 про розмір викрадених коштів у потерпілої ОСОБА_12 , який з його слів становить 800 гривень не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування, та судового розгляду, є обраним способом захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності.

Допитаний свідок ОСОБА_19 у своїх показаннях вказав, що 09 травня 2020 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в другій половині дня йшли по АДРЕСА_2 , він з ОСОБА_13 йшов трохи попереду, а ОСОБА_6 позаду них, потім він зник перестрибнув через огорожу та появився через хвилин 10, сказав, що був у бабці і вкрав гроші, показав йому 800 грн.

Із цих показань випливає факт того, що ОСОБА_6 після скоєння крадіжки у потерпілої ОСОБА_12 , показав 800 гривень ОСОБА_19 , при цьому, даних про те, що він сказав про розмір викраденого у цих показаннях немає.

Апеляційний суд погоджується із правовою оцінкою районним судом позиції сторони захисту щодо розміру коштів викрадених у потерпілої ОСОБА_12 , і спростував цю позицію послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Відсутні об`єктивні підстави сумніватися у правдивості показань потерпілої ОСОБА_12 , яка відмовилася від повернення їй викраденого по власній волі, не має претензій матеріального характеру до винного.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , та його захисник не оспорювали у апеляційних скаргах розмір викрадених у потерпілої ОСОБА_12 , коштів, погодилися із встановленим органом досудового слідства і судом розміром 5900 гривень.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000146 від 10.05.2020року, вбачається, що внесено відомості згідно повідомлення про злочин за заявою потерпілої ОСОБА_12 (т.с.1 а.с. 1-6).

З протоколу огляду місця події від 10 травня 2020 року вбачається, що об`єктом огляду є житловий будинок розташований по АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_12 в кімнатах житлового будинку обстановка не порушена, виявлено відсутність грошей, які знаходилися в шафі. З місця огляду події було вилучено паперовий конверт із слідами тканини на двох відрізках липкої стрічки (т.с.1а.с.14-27).

Згідно протоколу слідчого експерименту з малолітнім ОСОБА_13 вбачається, що 09 травня 2020 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_19 в другій половині дня йшли по АДРЕСА_2 , він з ОСОБА_19 йшов трохи попереду а ОСОБА_6 позаду них, потім він зник перестрибнув через огорожу та появився через 10 хвилин. (т.с.1 а.с.65-67)

З протоколу пред`явлення особи для впізнання вбачається, що 15 травня 2020 року за участю понятих потерпіла ОСОБА_12 за фотографіями впізнала під №3 особу, яка була у неї в житловому будинку 09 травня 2020 року, а саме ОСОБА_6 (т.с.1 а.с.57-59).

В діях ОСОБА_6 є наявна ознака об`єктивної сторони крадіжки таємне викрадення майна, оскільки свідків скоєння ним крадіжки у потерпілої ОСОБА_12 немає, ця крадіжка була скоєна ним дійсно таємно.

Тому, доводи прокурора в цій частині є необгрунтованими, прокурор не навів доказів того, що викрадення коштів у потерпілої ОСОБА_12 було відкритим.

Апеляційний суд не наводить доводів доведеності вини ОСОБА_6 за епізодом 25 лютого 2020 року приблизно о 10 годині 35 хвилин, коли він діючи спільно з малолітнім ОСОБА_13 знаходячись по АДРЕСА_3 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого умислу на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви особистого збагачення, протиправно, повторно, проник до господарства розташованого по АДРЕСА_4 знайшовши ключ до вхідних дверей, зайшов до квартири ОСОБА_14 , де в одній з кімнат із шафи викрав гроші в сумі 350 Євро, після заволодіння ним грішми, вийшли з квартири та віддав ОСОБА_13 50 Євро.

Доведеність вини за даним епізодом не оспорюється апелянтами, апеляційним судом перевірено, що районний суд доведеність вини за даним епізодом мотивував у відповідності до вимог матеріального та процесуального кримінального закону.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності і взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, та поєднане з проникненням у житло, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Районний суд допустив порушення закону при кваліфікації дій і призначення покарання ОСОБА_6 за кожен епізод вчинених ним крадіжок.
У даному випадку дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та поєднане з проникненням у житло.
Колегія суддів прийшла до висновку про обгрунтованість апеляційної скарги прокурора в частині оспорення застосування районним судом ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .
Враховані районним судом такі обставини застосування ст.69 КК України, як щире визнання вини, розкаяння у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину та неповнолітній вік ОСОБА_6 , не є тими обставинами у відповідності до вимог ст.69 КК України, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ним та пом`якшують покарання.
Ці обставини при їх наявності у даному випадку можуть бути підставою призначення мінімального покарання передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України .
Покаранням, яке є необхідним і достатнім щодо ОСОБА_6 є реальне відбуття покарання у виді позбавлення волі, як особі, до якої двічі застосовувалися заходи виховного характеру за скоєні злочини.
Згідно досудової доповіді Новоселицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області від 18.06.2020 р., виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, тобто без позбавлення волі або обмеження волі. (т. 3 а.с.102-111).
Апеляційним судом з`ясовано під час даного кримінального провадження, обставини передбачені ст. 485 КПК України щодо неповнолітнього ОСОБА_6 .
Зокрема, встановлено те, що ОСОБА_6 виховувався у неповній багатодітній сім`ї, вивчено його соціальний стан, стан здоров`я, характеризуючі дані.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта 3354 від 26.05.2020 року, ОСОБА_6 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, а виявляє ознаки психічного розладу у формі змішаного розладу поведінки та емоцій. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки психічного розладу у формі змішаного розладу поведінки та емоцій. За своїм психічним станом, ОСОБА_6 на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В структурі особистості нестійкість емоційного та мотиваційного компонентів діяльності, імпульсивність, залежність від середовищ них впливів, однак рівень розвитку функцій саморегуляції та самоконтролю достатній. Експериментально-психологічне дослідження не виявило індивідуально-психологічних особливостей, які б носили яскраво виражений характер та могли б чинити істотний вплив на його поведінку. Рівень психічного та інтелектуального-вольового розвитку ОСОБА_6 цілком відповідає його дійсному віковому періоду. (т.1 а.с.125-126)
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, керуючись загальними принципами призначення покарання та у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим та закінченим.
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України колегія суддів визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці.
Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Також, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, на час вчинення злочину досягнув п`ятнадцятирічного віку, позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем навчання характеризується з негативної сторони, за місцем утримання в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» характеризується з негативної сторони, виховується у багатодітній сім`ї без батька, позиції потерпілих, які претензій матеріального характеру не мають, але просили суд призначити покарання у відповідності до закону, стан здоров`я ОСОБА_6 .
Крім того, неповнолітній ОСОБА_6 будучи обвинуваченим, у кримінальних провадженнях внесених в ЄРДР за №0000270 від 02.09.2019 року та №0000281 від 08.09.2019 року, які розглядалися Новоселицьким районним судом, вчинив кримінальні правопорушення 25 лютого 2020 року та 09 травня 2020 року, а саме, під час розгляду даних справ в суді, що свідчить про систематичну злочинну діяльність ОСОБА_6 .
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише при відбуванні реального покарання, в умовах ізоляції від суспільства.
Покарання у виді реального позбавлення волі буде необхідним й достатнім для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.
Пом`якшуючі покарання обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не дають законних підстав для застосування вимог ст.69 КК України, а є такими, що дають можливість для застосування мінімального розміру покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на вищевикладене, посилання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 в їхніх апеляційних скаргах про необхідність застосування ст. ст. 69, 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ОСОБА_6 систематично вчиняє умисні, корисливі злочини проти власності, не бажає ставати на шлях виправлення та потребує реального покарання, в умовах ізоляції від суспільства.
Правових підстав для застосування ст.69, ст.75 КК України не наведено у доводах апеляційних скарг сторони захисту.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирок районного суду слід скасувати та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_15 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 - скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити до відбування ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та до самостійного виконання покарання призначеного вироком Новоселицького районного суду від 20 липня 2020 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України до трьох років і шість місяців позбавлення волі, та звільненого від відбування покарання на підставі ст.75,104 КК України з іспитовим строком в два роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_2

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

27.01.2021 року

(дата засвідчення копії)