Номер провадження 11-кп/816/45/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/12627/18 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 04 грудня 2015 року Балаклійським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2 КК України та на підставі ст. 70 ч. 4 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений 10 червня 2016 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги:

- захисника ОСОБА_6 , згідної якої вирок суду підлягає скасуванню, через відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а у випадку не згоди суду апеляційної інстанції з позицією захисту про необхідність скасування вироку та закриття провадження, просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому покарання не пов?язане з позбавленням волі;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить вирок суду скасувати з ухваленням виправдувального вироку, через не доведеність того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

Початок строку відбуття покаранні ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 15 травня 2019 року.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що у справі відсутні докази умисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень. Отримання ОСОБА_10 термічного опіку відбулося випадково.

Зазначає захисник і про безпідставне не задоволення судом клопотання обвинуваченого про допит у судовому засіданні свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , тобто всіх осіб, що 08 серпня 2018 року знаходилися в камері.

Судом першої інстанції залишено було поза увагою, що обвинувачений ОСОБА_7 висловлював погрози нападу та застосування насильства, які охоплюються ч. 1 ст. 345 КК України, а не ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважає, що судом не було належним чином обґрунтовано необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, оскільки санкція статті має й альтернативне покарання у виді обмеження волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у нього не було, а окропом він його облив випадково, коли чайник, що стояв на лавці, просто вивернувся з руки.

Згідно з вироком, 08 серпня 2018 року о 11 й год. 20 хв. ОСОБА_7 перебував в камері № 9 державної установи «Сумський слідчий ізолятор» за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19. В цей час проводився позаплановий обшук камер режимного корпусу з метою виявлення заборонених предметів та речовин, який проводили співробітники вказаної державної установи ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які відносяться до співробітників правоохоронних органів та у своїй роботі керуються Законом України «Про Національну поліцію».

Під час обшуку в камері було виявлено схованку, і коли обвинуваченому ОСОБА_7 було повідомлено в порушенні ст. 354 КК України, останній спробував облити окропом з чайнику співробітника установи ОСОБА_19 , а коли співробітник установи ОСОБА_10 руками обхопив ОСОБА_7 за праву руку, але останній почав вириватися та діючи умисно облив частину правої ноги потерпілого, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді термічного опіку правої ступні 1-2 ступеню до 0,4 % поверхні тіла.

Вислухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні вимоги захисника та обвинуваченого безпідставними, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону, судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Так, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, кваліфіковані вірно.

У судовому засіданні ОСОБА_7 вину не визнав та пояснив, що працівники СІЗО до нього упереджені, оскільки не враховують його думки. ОСОБА_19 незадовго до цієї події схиляв його співробітничати з адміністрацією. 08 серпня 2018 року ОСОБА_19 зайшов до камери та почав його ображати, після цього зайшло декілька чоловіків з управління. В цей час ОСОБА_10 робив обшук біля його ліжка. Співробітники управління повідомили, що знайшли схованку на підлозі, тоді він ногою її закрив і сів на лавочку, та відмовився виконувати вимоги співробітників установи. Потім схопив чайник, кинув його на стіл, бризки відлетіли в сторону і пригрозив, що він їх всіх обіллє кропом. Другий раз він взяв чайник зі стола і переставив на лавочку, ОСОБА_10 в цей час підбіг до нього і почав заламувати руки, а чайник перевернувся і він облився кропом, так як був у шортах. Також, вода попала і на ногу ОСОБА_10 , але умислу обливати останнього у нього не було, це відбулося випадково, так як чайник, який стояв на лавочці перевернувся.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечував факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч. 1 КК України, зазначаючи, що він дійсно висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників установи, погрожував їм, але умислу на заподіяння тілесних ушкоджень не було. Облив працівника колонії випадково.

Не зважаючи на позицію обвинуваченого, з приводу не визнання вини, його винуватість та факт вчинення злочину підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Показання обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді пояснив, що 08 серпня 2018 року в камері № 9 проводився позаплановий обшук. Обвинувачений сів на лавочку зверху схованки і взяв чайник з окропом та погрожував, що якщо до нього хтось підійде, то виллє на них окріп. Його було попереджено, що він не виконує законні вимоги адміністрації, і що до нього може бути застосовані фізична сила та спеціальні засоби, але ОСОБА_7 не реагував. Тоді, співробітник колонії ОСОБА_19 почав підходити до ОСОБА_7 , і останній хлюпнув водою з чайника в його бік. Він з другого боку підійшов до обвинуваченого і намагався перехватити праву руку ОСОБА_7 , який тримав чайник, але ОСОБА_7 чайник перевернув на нього і окріп вилився на праву стопу, форменний одяг, штани.

Показання потерпілого співпадають з показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , які кожен окремо пояснили суду, що вони та ще приблизно 12 чоловік прибули до камери № 9, для проведення позапланового обшуку, в якій утримується ОСОБА_7 . Інші ув`язнені вийшли, а залишився один ОСОБА_7 , який після того як у підлозі був виявлений тайник, сів на лавочку над тайником і відмовився виконувати законні вимоги працівників установи. На неодноразові попередження, що він не підкоряється законним вимогам працівникам установи, останній не реагував, грубо виражався і коли закипів чайник, він його взяв і поставив рядом із собою на лавочку і повідомив, що якщо хтось до нього підійде, то він їх обіллє окропом. ОСОБА_19 почав наближатися до ОСОБА_7 , останній підскочив і замахнувся чайником на ОСОБА_19 , вода вилилася, в цей час ОСОБА_10 , схватив за руки обвинуваченого, який перелив воду на праву ногу ОСОБА_10 .

Показання вказаних свідків стверджуються показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що під час позапланового обшуку у камері, де утримується обвинувачений було виявлено схованку і працівники установи хотіли виявити заборонені речі, але ОСОБА_7 всіляко цьому перешкоджав, сів на лавочку, закрив ногою плитку, під якою знаходилася схованка. Потім взяв чайник з окропом і погрожував, що він обіллє працівників, неодноразово попереджався про відповідальність за незаконні дії, останній не реагував, нецензурно виражався. Тоді він почав наближатися до ОСОБА_7 , щоб забрати чайник, останній їм розмахував і хлюпнув водою, а потерпілий підійшов з другого боку і намагався взяти за руки ОСОБА_7 , але останній вирвався , перевернув чайник і вилив окріп на ногу ОСОБА_10

-Показання потерпілого та свідків стверджуються і диском з відеозаписом від 08 серпня 2018 року, який був досліджений у судовому засіданні суду першої і апеляційної інстанції, з якого убачається, що ОСОБА_7 виражається в бік адміністрації нецензурною лайкою, не виконує законних вимог. В подальшому ОСОБА_7 бере в руки чайник, і коли ОСОБА_19 наближається, в його бік, замахується чайником і вода виливається, а в цей час з другого боку підходить ОСОБА_10 , намагається перехопити руки, обвинувачений виривається, тримаючи чайник в руці і виливає окріп на потерпілого.

Згідно з висновком експерта від 28 серпня 2018 року, при обстеженні потерпілого ОСОБА_10 в СОКЛ 08 серпня 2018 року та під час його знаходження на амбулаторному лікуванні в 4-ій міській поліклініці з 08 по 17 серпня 2018 року, виявлено термічний опік правої ступні І - II ступеня до 0,4 % поверхні тіла; дане ушкодження утворилось від термічної дії високої температури, про що свідчить його характер, та могло утворитись від впливу гарячої води; ушкодження не було небезпечним для життя та кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, а тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про скасування вирок та закриття провадження чи ухвалення виправдувального вироку, не узгоджуються із встановленими обставинами провадження.

Як не узгоджується і з матеріалами кримінального провадження доводи апеляційних скарги захисника та обвинуваченого з приводу відсутності у ОСОБА_7 прямого умислу на спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 , оскільки останній 08 серпня 2018 року о 11 й год. 20 хв. в камері № 9 державної установи «Сумський слідчий ізолятор» перебував на цілком законних підставах, так як за посадовими обов?язками, потерпілий особисто зобов?язаний контролювати додержання вимог режиму тримання в камерах та карцерах, організовувати та контролювати роботу групи обшуків.

Крім того, із відеозапису наявного в матеріалах кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на неодноразові заклики працівників СІЗО надати можливість їм провести обшук, ігнорував вимоги та погрожував. Також, працівниками СІЗО, після виявлення такої поведінки обвинуваченого, було роз?яснено про можливе застосування сили та спеціальних засобів, однак і ці вимоги ОСОБА_7 ігнорував. Більш того, коли закипів чайник ОСОБА_7 взяв його до своїх рук і при підході до нього ОСОБА_10 , не поставив чайник на стіл чи лавочку, як про це стверджував, а тримаючи його в руці, плиснув на останнього окріп, спричинивши тілесні ушкодження.

Таким чином, із досліджених судом першої інстанції доказів вбачається наявність прямого умислу обвинуваченого на спричинення легкого тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу.

Більш того, характер доказів, їх кількість вказують, що злочин було вчинено в умовах повної очевидності, а особа яка вчинила такого роду діяння чітко розуміла, що порушує відповідні норми закону, оскільки раніше неодноразово перебувала в установах такого типу і була знайома з їх режимом і порядком перебування в них.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисник про безпідставне не задоволення судом клопотання обвинуваченого про допит у судовому засіданні свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , тобто всіх осіб, що 08 серпня 2018 року знаходилися в камері, то їх вважати обґрунтованими не можна, оскільки виключно свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 були допитані під час досудового розслідування, дані про зміст їх показів були відкриті стороні захисту, а тому лише вони обґрунтовано були допитані в судовому засіданні.

Що стосується допиту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , то вказані свідки стороною обвинувачення, під час досудового розслідування не допитувалися, крім того сторона захисту з клопотанням до сторони обвинувачення про допит вказаних свідків, під час досудового розслідування, також не зверталася. Дані про даних осіб, в порядку ст. 290 КПК України, не були відкриті, а тому судом обґрунтовано було відмолено в задоволенні клопотання обвинуваченого як такого, що суперечить вимогам ст. 290 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, зокрема, необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 345 КК України, не ґрунтуються на нормах закону, оскільки діяння вчинені ОСОБА_7 призвели до отримання ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, тобто вказане діяння за своїми наслідками є тяжчим ніж дії охоплені ч. 1 ст. 345 КК України і більш того кваліфікуюча ознака заподіяння легкого тілесного ушкодження у зв?язку з виконанням працівником службових обов?язків, передбачена виключно 2 частиною, а тому органом досудового розслідування та судом першої інстанції були зроблені правильні висновки про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого саме за частино 2, а не за 1, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Що стосується призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4