справа №619/3545/19
провадження №1-кп/619/125/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретарів судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001034 від 03.08.2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Грузське Борисівського району Бєлгородської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю: прокурорів - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:
На початку червня 2019 року ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оселились в якості орендарів в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 з добровільної згоди останньої, на безоплатній основі, обумовивши умовою проживання здійснення поточного ремонту вказаного вище будинку.
В кінці липня 2019 року (точної дати в ході судового розгляду не встановлено) приблизно з 16 год. до 19 год. ОСОБА_5 , знаходячись у вказаному будинку, скориставшись тим, що власника будинку в домоволодінні не має і в найближчий час не буде, скориставшись цією обстановкою, зайшов до житлового приміщення однієї із кімнат, де побачив піч, яка частково вироблена з металевих виробів.
В подальшому ОСОБА_5 розуміючи і цілком усвідомлюючи, що його подальші дії ніким помічені не будуть, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, реалізуючи мету збагачення за рахунок скоєння злочину, діючи таємно, скориставшись обставиною що в будинку він знаходився один, підійшов до печі та шляхом демонтажу, таємно викрав з печі металеві вироби, а саме:
1)чавунну робочу поверхню печі з кільцями вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 220 грн.;
2)п`ять колосняків печі вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої
експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 95 грн.,
після чого поклав вказані металеві вироби в полімерний мішок, який взяв в коридорі будинку та виніс вказаний мішок на поріг будинку.
Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та усвідомлюючи, що його протиправні дії ніким помічені не будуть, ОСОБА_5 пройшов до іншої кімнати вищевказаного домоволодіння, де взяв електричну ударну дриль марки «Stern Austrsa», моделі «ID 13F» вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 340 грн., яку виніс з приміщення та поклав поруч з полімерним мішком на порозі будинку.
В подальшому ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та усвідомлюючи, що його протиправні дії ніким помічені не будуть прослідував до приміщення літньої кухні, яка розташована на території вищевказаного домоволодіння за вказаною адресою, де побачив іншу піч на якій маються металеві вироби, підійшов до неї і шляхом демонтажу, таємно викрав з печі металеві вироби, а саме:
1)робочу поверхню печі з кільцями вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 275 грн.;
2)двоє дверцят вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 160 грн.;
3)сім колосників вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 133 грн.,
після чого, вийшов з приміщення літньої кухні з вказаним майном та помістив вищевказане майно до полімерного мішку, який залишив на порозі будинку та через деякий час покинув місце скоєння крадіжки з викраденим майном, розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 на загальну суму 1223 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Не заперечував проти викладених фактичних обставин обвинувачення в обвинувальному акті. При цьому пояснив, що дійсно влітку 2019 року скоїв крадіжку у потерпілої, але тільки того майна, яке він дійсно викрав, а не того, яке вказує у цивільному позові потерпіла.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення в ході судового розгляду доказами, а саме:
- показами потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що на початку червня 2019 року вона погодилася на вселення в належний їй будинок в смт Козача Лопань квартирантів. Про оплату за проживання мова не йшла, а лише щоби квартиранти сплачували комунальні платежі та здійснили ремонт в будинку для свого проживання. Вона віддала ключі від будинку ОСОБА_5 та його дружині. В липні 2019 року вона приїхала з чоловіком до будинку, де встановила, що ніякі роботи ремонтні не проводяться, електроенергії в будинку не має, двері були зняті. 13 липня 2019 року тітка потерпілої повідомила, що в будинку збираються п`яні компанії, тому вона знову вимушена була поїхати до будинку, де встановила вчинення крадіжки належного їй майна. Потерпіла встановила, що окрім колосників та дрилі було викрадено дуже багато іншого майна, яке вона вказала в цивільному позові. Майно не повернуто до теперішнього часу, тому потерпіла наполягає на відшкодуванні їй шкоди в повному обсязі.
- показами свідка ОСОБА_9 про те, що влітку 2019 року вона разом з чоловіком вселилися в будинок ОСОБА_8 в смт Козача Лопань. Будинок фактично розвалюється і є непридатний для проживання. Потерпіла повідомила, що чоловік свідка скоїв крадіжку належного їй майна, тому після цього вони виселилися з будинку і навіть їх речі до цих пір перебувають в будинку потерпілої. Викрадені речі частково були повернуті ОСОБА_8
- дослідженими даними протоколу огляду місця події від 02.08.2019, відповідно до якого оглядалася територія домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 9-14 том справи 2).
- дослідженими даними протоколу огляду від 08.08.2019, відповідно до якого оглядалася територія домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході якого був влучений магнітофон Sony (а.с. 34-39 том справи 2).
- дослідженими даними протоколу огляду від 02.08.2019, відповідно до якого оглядалася територія домоволодіння АДРЕСА_4 , в ході якого була вилучена дриль. (а.с. 42-43 том справи 2).
- постановою про визнання та передачу на зберігання ОСОБА_8 речових доказів від 17.08.2019. (а.с. 65, 68 том справи 2).
- висновком судової товарознавчої експертизи №17639/17764-17784 від 28.08.2019 відповідно до якого вартість викраденого ОСОБА_5 майна становить 1404 грн. (а.с. 76-83 том справи 2).
За ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження, в тому числі свідків, суд отримує усно. Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Крім того, згідно ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик.
Суд сприяв стороні обвинувачення в забезпеченні явки свідків у судове засідання, а саме направляв судові виклики свідкам рекомендованими листами з повідомленням. Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовилася від допиту свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , тому суд постановив проводити розгляд справи без допиту свідків сторони обвинувачення.
Таким чином, аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наступне.
За змістом ст. 62 Конституції України суд під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 рішення «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.
Суд вбачає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які досліджені в ході судового розгляду.
У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Поняття належності та допустимості доказів визначене ст.ст. 85, 86 КПК України. Визнання доказів недопустимими передбачене ст. 89 КПК України.
Суд не вбачає, що надані докази у справі є неналежними або недопустимими.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він є особою, яка не має судимості, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом встановлено, що відсутні обставини передбачені ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого в силу ст. 66 КК України, судом визнається його щире каяття в судовому засіданні та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшує покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, а також дані про особу обвинуваченого.
Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Європейський суд з прав людини у п. 77 справи «Довженко проти України» (заява №36650/03, остаточне рішення від 12.04.2012) вказав, що вираз «відповідно до закону» вимагає не лише дотримання національного законодавства, але також стосується якості такого законодавства. У національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві (рішення від 12.03.2009 у справі «Сергій Волосюк проти України».
Суд враховує тяжкість злочину, другорядну роль кари як мети покарання, дані про особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення винного до вчиненого та наслідки злочину.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини 1 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 75 КК України умовно з іспитовим строком.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, яка отримала матеріальну та моральну шкоду від злочину, має право пред`явити до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Потерпіла ОСОБА_8 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 32281 грн., моральної шкоди у розмірі 30000 грн. та 2500 грн. витрати за проведення незалежної оцінки. Обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 5000 грн. за завдану матеріальну шкоду та в розмірі 5000 грн. за завдану моральну шкоду.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, а саме майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В результаті злочину потерпілій ОСОБА_8 була причинена моральна шкода у вигляді перенесених моральних страждань, яких вона зазнала у зв`язку зі скоєним обвинуваченим злочином. З урахуванням викладеного, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та враховуючи характер переживань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого потерпіла вимушена звертатися до суду за захистом порушеного права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню на суму 20000 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково, так як за обвинувальним висновком на підставі проведеної у справі товарознавчої експертизи в результаті злочину потерпілій була завдана матеріальна шкода в сумі 1223 грн. Потерпіла у позовній заяві просить стягнути з обвинуваченого вартість майна, яке було у неї викрадено, але доказів про те, що саме ОСОБА_5 його викрав в ході досудового розслідування та судового розгляду суду надано не було. Погодитися з висновком незалежної оцінки про ремонтно-відновлювальні роботи в будинку та літній кухні стосовно пічок, суд не може, так як доказів про придатність пічок до використання до крадіжки поверхонь, колосників, дверцят, процент пошкодження та відновлення конструкції і оздоблення пічок, укладання кахлю та інше також суду надано не було.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.
Зобов`язати ОСОБА_5 на підставі ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без дозволу органів пробації, повідомляти в вищевказані органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в органи пробації.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 1223 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та 2500 грн. витрати за проведення незалежної оцінки, а всього 23723 грн.
Речові докази у справі: електричну ударну дриль марки «Stern Austrsa», моделі «ID 13F», магнітофон марки «Sony», які перебувають на зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 , - залишити останній, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 13.08.2019.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави понесені судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 3454 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні вироку, мають право оскаржити вирок у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_1