Справа № 489/6826/20
Номер провадження 1-кс/489/1541/20
УХВАЛА
Іменем України
30 грудня 2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

дізнавача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 (далі - дізнавач), подане в рамках кримінального провадження № 0001255 від 26.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, погоджене прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання дізнавача про арешт автомобіля марки "Renault Megane", реєстраційний номер " НОМЕР_1 " та ключів від нього.

Дізнавач в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, уточнив, що просить накласти арешт і на свідоцтво про реєстрацію, вилучене під час огляду, оскільки в мотивувальній частині клопотання він зазначає про необхідність проведення експертизи свідоцтва.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.
Із матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Розслідуванням встановлено, що 26.12.2020 близько 04:30 год., біля будинку 152 на вул. Космонавтів в м. Миколаєві, було зупинено транспортний засіб "Renault Megane", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", під керуванням ОСОБА_6 . Під час перевірки вказаного транспортного засобу було виявлено зміну номерів вузлів та агрегатів.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.
У клопотанні дізнавач обґрунтовує необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження як речових доказів.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а такими заходами в тому числі є арешт майна.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя
постановив
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт, з позбавленням права володіння, розпорядження та користування, на автомобіль марки "Renault Megane", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", номер кузова: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та ключі від вищевказаного автомобілю, власником якого є ОСОБА_7 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1