ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/782/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Харківського апеляційного суду :

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя, громадянина України, українця, із вищою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Згідно вироку 11 березня 2019 року о 20.30 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, пов`язаного із проникненням у житло, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, завчасно знаючи, що власник квартири буде відсутній за місцем проживання, шляхом відкриття дублікатом ключа верхнього замка та вибиття нижнього замка вхідних дверей, проник до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, діючи таємно, зайшов до жилої кімнати вказаної квартири та з шафи викрав банківську картку «Правексбанк», видану на ім`я потерпілого, грошові кошти у сумі 19 800 дол.США, що за офіційним курсом Національного банку України, станом на 11.03.2019 року, складає 522 324 гривні, грошові кошти у сумі 300 євро, що за офіційним курсом Національного банку України, станом на 11.03.2019 року складає 8922 гривні, та ланцюжок, виконаний з металу жовтого кольору 585 проби, вагою 10 грамів, який згідно висновку товарознавчої експертизи №8220 від 25.04.2019 року коштує 9500 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв майнову шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 540 746 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 відбування покарання.

Про це на думку автора апеляційної скарги свідчить той факт, що обвинувачений не працює, спричинив потерпілому шкоду на суму біль ніж пів мільйона гривень, які в повному обсязі не відшкодував.

Назване на думку автора апеляційної скарги свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого та небажання його стати на шлях виправлення.

Відтак суд незаконно застосував щодо нього звільнення від відбування покарання на підставі лише одної встановленої судом обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання`передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Посилання прокурора під час апеляційного розгляду на той факт що суд першої інстанції не досліджував досудової доповіді, то колегія суддів не вважає зазначену обставину безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки діючий кримінально- процесуальний кодекс не містить імперативної норми щодо обов`язковості врахування судом даних досудової доповіді.

Стосовно безпосередньо доводів апеляційної скарги.

Так суд, першої вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховав характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , визнано щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, неодружений, не працює, на обліку у КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Маріуполя» не перебуває, за медичною допомогою не звертався; в період з 01.01.2000 року по 01.08.2019 року на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» не знаходиться.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру покарання яке належить призначити ОСОБА_7 , який не оспорюється в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає також обґрунтованими висновки щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зокрема, судом взято до уваги суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, часткове відшкодування потерпілому майнової шкоди, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку.

На підстави цих даних суд дійшов висновку що ОСОБА_7 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та прийняв рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджуючись із таким висновком також зауважує, що обвинуваченому встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст. 75 КК України, що само по собі є для нього стримуючим фактором не вчиняти злочини в подальшому.

На час розгляду апеляційної скарги не встановлено даних, що обвинувачений вчиняв нові злочини, або іншим чином дискредитував себе.

Не зазначено таких відомостей і в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пост кримінальна поведінка обвинуваченої ОСОБА_7 свідчить про те, що звільнення від відбування покарання, яке застосував суд першої інстанції вже привело до позитивних змін в його особистості та створило для нього готовність до стабільної самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже більш ніж півтора роки з моменту останнього вчинення злочину.

Наведені обставини свідчать про правильність висновку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -