Дата документу 10.11.2020 Справа № 321/422/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/422/20Доповідач в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1614/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пришиб, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.08.1998 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.81, ст.94, ст.208 КК України до 10 років позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України остаточно призначене покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 22.08.2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 28 днів;
- 25.11.2009 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 20.12.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 18днів;
- 24.11.2017 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, перебуває на обліку в ДУ «Центр пробації» з 28.12.2017 року по теперішній час,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 24.11.2017 року остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання після звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта по проведенню судово-товарознавчої експертизи №10-421 в сумі 628 гривень 04 копійок.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 23.04.2020 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в гостях у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , після вжиття алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_8 ,, скориставшись, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння та заснув, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись в приміщенні вказаного будинку з дозволу ОСОБА_8 , з поверхні телевізору, який знаходився в гостьовій кімнаті, таємно викрав ТВ-тюнер марки «Digital Satellite Receiver», моделі «4100С», вартість якого відповідно до висновку експерта №10-421 від 22.05.2019 року складає 217 гривень 67 копійок, після чого зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатись викраденим майном на свій розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 , майнову шкоду на суму 217 гривень 67 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав.

Оцінивши дослідженні докази у судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 в таємному викрадені майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що з вироком Михайлівського районного суду Запорізької області він не згодний, оскільки заперечує всі показання, які він давав є дійсними, наголошує, що надав їх під впливом.

На підставі викладеного просить скасувати вирок та виправдати за ч.2 ст.185 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 приблизно о 18 год. 00 хв. 23.04.2019 року знаходячись в гостях у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , після вжиття спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння заснув, та не спостерігає за його діями, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись в приміщенні вказаного будинку з дозволу власника ОСОБА_8 , з поверхні телевізору, який знаходився в гостьовій кімнаті, таємно викрав ТВ тюнер марки «Digital Satellite Receiver», моделі «4100С», вартість якого відповідно до висновку експерта № 10-421 від 22.05.2019 року складає 217 грн. 67 коп., після чого зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатись викраденим майном на свій розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 217 грн. 67 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.185 КК України визнав. Пояснив, що в квітні 2019 року він прийшов до ОСОБА_8 , який проживав в АДРЕСА_2 та вживав з ним спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_8 заснув, а він, перебуваючи в приміщенні його будинку, пройшов до однієї з кімнат домоволодіння, побачив там тюнер білого кольору та викрав його з метою наступного продажу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає. З викраденим тюнером він пішов до домоволодіння, де проживають сім`я ОСОБА_9 . На подвір`ї домоволодіння знаходилася ОСОБА_10 разом зі своїм чоловіком, яким він запропонував купити в нього тюнер. Вони погодилися та ОСОБА_10 взяла в нього тюнер і пообіцяла передати йому гроші, після чого він на наявні в нього гроші придбав пляшку горілки, яку вони разом вжили. У вчиненому щиро каявся.
Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що приблизно о 18 год. 00 хв. 23.04.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в гостях у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , після вжиття спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння заснув, та не спостерігає за його діями, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись в приміщенні вказаного будинку з дозволу власника ОСОБА_8 , з поверхні телевізору, який знаходився в гостьовій кімнаті, таємно викрав ТВ тюнер марки «Digital Satellite Receiver», моделі «4100С», вартість якого відповідно до висновку експерта № 10-421 від 22.05.2019 року складає 217 грн. 67 коп., після чого зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатись викраденим майном на свій розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 217 грн. 67 коп.
Дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.
Згідно ст.23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до переконання про те, що суд першої інстанції вірно встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, виходячи з узгоджених між собою документів кримінального провадження та показань свідків кримінального провадження, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які свідчать про те, що ОСОБА_7 мав предмет, схожий на ТВ-тюнер сріблястого кольору, який потім збув, отримавши за це грошові кошти.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 також підтверджується документами кримінального провадження:

протоколом огляду місця події з фототаблицею вбачається, що 23.04.2019 року о 19 год. 45 хв. було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 . В правому дальньому кутку розташований стіл, на поверхні столу знаходиться телевізор марки «LG». Від телевізору виходить кабель трьохфазний з накінечниками червоного, білого та жовтого кольору. Як пояснив присутній при огляді потерпілий ОСОБА_8 там знаходився TV тюнер. На момент огляду TV тюнера не виявлено (а.с.23-27);

протоколом огляду предмету від 24.04.2020 року вбачається, що в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було проведено огляд TV тюнеру в корпусі сріблястого кольору, який добровільно видав ОСОБА_12 (а.с.28);
висновком експерта за № 10-421 від 22.05.2019 року ринкова вартість ТВ- тюнера «Digital Satellite Receiver 4100С» на момент скоєння злочину, а саме: на 23.04.2019 року, складає 217 грн. 67 коп. (а.с.30-36);
постановою слідчого від 24.05.2019 року про визнання речового доказу - тюнер марки «Digital Satellite Receiver 4100С», сріблястого кольору, який був переданий на зберігання ОСОБА_8 (а.с.37-38);
протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.07.2019 року та фототаблицею до нього потерпілий ОСОБА_8 серед пред`явлених для впізнання тюнерів, потерпілий впізнав під номером 1 викрадений в нього 23.04.2019 року ТВ- тюнер «Digital Satellite Receiver 4100С» (а.с.41-43);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.04.2019 року з фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених йому осіб для впізнання, під номером 3 впізнав особу, у якої 24.04.2019 року він купив ТВ-тюнер, сріблястого кольору. Особою, яка пред`являлась для впізнання під номером 3 є ОСОБА_7 (а.с.47- 49);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.04.2019 року з фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених їй осіб для впізнання, під номером 1 впізнала особу, у якої 24.04.2019 року вона з чоловіком купили ТВ-тюнер, сріблястого кольору. Особою, яка пред`являлась для впізнання під номером 1 є ОСОБА_7 (а.с.50- 52);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.07.2019 року свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених їй осіб для впізнання під номером 2 впізнала особу, яка 23.04.2019 року виходила з двору домоволодіння АДРЕСА_2 та тримала в руках предмет, схожий на ТВ приставку сріблястого кольору. Особою, яка пред`являлась для впізнання під номером 2 є ОСОБА_7 (а.с.53- 54).

Колегія суддів критично ставиться до посилання обвинуваченого про те, що він не вчиняв злочин, всі покази ОСОБА_7 були надані під впливом правоохоронних органів, оскільки не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так матеріалами провадження, які логічно узгоджуються з показами свідків встановлено, що обвинувачений таємно викрав майно потерпілого та збув його, отримавши грошові кошти.
Позиція обвинуваченого в апеляційній скарзі на думку судової колегії свідчить про його позицію захисту в провадження та прагненням уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння.
Таким чином, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у вказаному кримінальному провадженні, засновані на доказах, дослідженних у судовому засіданні, і є обґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення покарання обвинуваченому суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення злочинів, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, вчинив корисливий злочин в період іспитового строку, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не працевлаштований, має середню освіту, не має стабільного джерела доходу, не одружений.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав щире каяття ОСОБА_7 . Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.
Колегія суддів вважає, що щире каяття та часткове визнання вини ОСОБА_7 носить лише формальний характер та не свідчить про його намір стати на шлях виправлення.
З урахуванням викладених обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, що обтяжують покарання та обставин, що пом`якшують покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.
Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом, у разі якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.
Згідно ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду; у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші докази; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
В апеляційні скарзі обвинувачений мотивує свої доводи тим, що суд першої інстанції не правильно оцінив всі наявні документи кримінального провадження та покази всіх учасників провадження. Апелянт не зазначає у своїй скарзі об`єктивні данні на спростування висновків суду першої інстанції, а тому є безпідставною.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстав для його скасування через обставини, які зазначені у апеляційних скаргах не має.
Істотних порушень кримінально процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи також не встановлено.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4