ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/596/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Представника ТОВ «Подрібнювач» - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002229 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Подрібнювач» на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області та накладено арешт на обладнання без впізнавальних маркерів (маркування, тип, вид та номер серія обладнання), яке є знаряддям вчинення кримінального правопорушення в сфері забруднення атмосферного повітря матеріалами промислового виробництва внаслідок порушення спеціальних правил (власники якого досудовим слідством не встановлені), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на комунальній території Херсонської міського ради, користувачами (на підставі договорів оренди) якої є АТ «Таврійська будівельна компанія», фізична особа підприємець ОСОБА_8 , земельна ділянка, площею 0.0786 га ОСОБА_9 , земельна ділянка, площею 0,3176 га, ОСОБА_10 , земельна ділянка, площею 0,1299 га.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ТОВ «Подрібнювач» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, норм міжнародного законодавства та неврахування роз`яснень судів касаційної інстанції, просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонського суду від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначив, що слідчим суддею було порушено право ТОВ «Подрібнювач», як власника арештованого майна, бути присутнім під час розгляду клопотання про арешт майна. Так повістку про дату та час розгляду клопотання слідчого виготовлено за один день до винесення ухвали 16 вересня 2020 року, а відправлено 18 вересня 2020 року. Таким чином, на думку адвоката, власника майна про дату та час розгляду клопотання повідомлено не було. При цьому слідчий суддя не зазначив підстав для розгляду клопотання про арешт майна без власника майна та повідоми власника майна про розгляд такого питання після розгляду клопотання.

Вказує, що в ухвалі слідчого судді відсутній чіткий перелік арештованого майна, оскільки в ній зазначено абстракте обладнання, без зазначення маркування, номеру, серії що виключає можливість його ідентифікувати.

Також, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється з приводу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.241 КК України, що є кримінальним проступком, однак слідчий суддя попри це наклав арешт на майно з порушенням принципу розумності та співрозмірності.

На думку сторони захисту, оскільки кримінальне провадження здійснюється відносно кримінального проступку то і арешт на майно в рамках такого провадження не може бути накладено.

Крім того слідчий суддя застосував найобтяжливіший спосіб арешту майна: одночасно наклав арешт і заборонив користуватися та розпоряджатися арештованим майном.

Звертає увагу, що устаткування з виготовлення порошку МП-1 відсутнє у Переліку №317 серед типів устаткування для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, що взагалі виключає можливість встановлення гранично допустимих викидів таких речових.

Натомість, слідчий суддя в порушення вимог ст.94 КПК України безпосередньо не дослідив докази на які послалася сторона обвинувачення у клопотанні, та не допитав свідків.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі майна, через відсутність вказаних ризиків взагалі.

Також під час вирішення клопотання не враховано наслідки заборони розпоряджатися та користуватися майном для власників, що призводить до збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Подрібнювач», прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання ТОВ «Подрібнювач» строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року, враховуючи, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без відомостей про належне повідомлення ТОВ «Подрібнювач» про дату та час судового розгляду, копія оскаржуваного судового рішення на адресу вказаного товариства не направлялася, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, апелянту слід поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника ТОВ «Подрібнювач», то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, згідно з положеннями ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею вказані вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, згідно клопотання слідчого СВ Корабельного ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, останній просив накласти арешт, шляхом накладення заборони на користування та розпорядження, на обладнання без впізнавальних маркерів (маркування, тип, вид та номер серія обладнання, власники якого досудовим слідством не встановлені) , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на комунальній території Херсонської міського ради, користувачами (на підставі договорів оренди) якої є АТ «Таврійська будівельна компанія», фізична особа підприємець ОСОБА_8 , земельна ділянка, площею 0.0786 га ОСОБА_9 , земельна ділянка, площею 0,3176 га, ОСОБА_10 , земельна ділянка, площею 0,1299 га, а саме:

-Обладнання №1 (у вигляді прямої труби стаціонарної з якої здійснюються викиди пароподібної невидимої речовини, розташована зліва від входу на територію);

-Обладнання №2 (кран-балка стаціонарна розташована зліва від входу на територію);

-Обладнання №3 (самохідний навантажувач UN-0531, д.н.з. НОМЕР_1 );

-Обладнання №4 (кран-балка стаціонарна розташована за приміщенням складу при вході зліва через ворота);

-Обладнання №5 (самохідний навантажувач UN-0531, д.н.з. НОМЕР_2 );

-Обладнання №6 (подрібнювач);

-Обладнання №7 (устаткування з підходом до нього конвеєрної стрічки, яке знаходиться у приміщенні цеху).

Своє клопотання слідчий обґрунтовував тим, що вказане обладнання є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме знаряддям кримінально-протиправних дій, а тому незастосування заборони на розпорядження обладнання може призвести до їх знищення, сховання або відчуження на користь третіх осіб, у зв`язку із чим забезпечення відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину, буде неможливим, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З огляду на вказане формулювання клопотання, слідчий просив накласти арешт на перелічене майно з метою забезпечення збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (п.4 ч.2 ст.170 КПК України).

Згідно з положеннями ч.3, 6 ст.170 КПК України, законодавцем визначено перелік суб`єктів на майно яких можливе накладення арешту із вказаною метою, та ряд правових підстав для арешту.

Так, згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, долучених до клопотання, зокрема постанови про визнання речовим доказом від 22 серпня 2020 року, слідчим доведено відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям переліченим в ст.98 КПК України.

Разом із цим, згідно з положеннями ч.1 ст.173 КПК України для вирішення питання про накладення арешту на майно, доведенню підлягає також існування ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Однак, в своєму клопотанні слідчий фактично обмежився лише цитуванням вказаної норми закону (ч.1 ст.170 КПК України), зазначивши про існування ризиків того, що майно може бути знищене, сховане або відчужене, при цьому жодним чином не обґрунтувавши їх існування.

При цьому, на думку колегії суддів, перевіряючи відповідно до вимог ст.173 КПК України клопотання слідчого, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та не надав оцінки питанню існування ризиків заявлених стороною обвинувачення. Натомість слідчий суддя також лише процитував перелік законодавчо визначених ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, зазначивши навіть ті ризики на які слідчий у своєму клопотанні не посилався.

Також відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України (з метою забезпечення збереження речових доказів).

Поруч із цим, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді, судом першої інстанції вказане питання також залишено поза увагою.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, перелік і види майна, що належить арештувати, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідні положення законодавства кореспондуються також із вимогами ч.5 ст.173 КПК України, відповідно до якої у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого суді в них наведено переліки майна, на яке накладено арешт. Разом із цим, як вірно зазначив адвокат в апеляційній скарзі, наведений перелік майна є абстрактним та не дозволяє його чітко ідентифікувати, оскільки не містить ідентифікуючих ознак. Зокрема, як слідчим, так і слідчим суддею зазначено, що арешту підлягає Обладнання №6 (подрібнювач), обладнання №7 (устаткування з підходом до нього конвеєрної стрічки, яке знаходиться у приміщенні цеху). Вказані формулювання, на думку колегії суддів не дозволяють чітко ідентифікувати майно на яке накладено арешт.

Згідно клопотання слідчого та ухвали слідчого судді арешту також підлягають Обладнання №3 (самохідний навантажувач UN-0531, д.н.з. НОМЕР_1 ); Обладнання №5 (самохідний навантажувач UN-0531, д.н.з. НОМЕР_2 ). Вказані об`єкти є технологічним транспортом, та мають державні номерні знаки, тобто зареєстровані в установленому законом порядку, однак слідчим не долучено до клопотання будь-яких відомостей, щодо власника зазначених навантажувачів.

При цьому слідчим суддею залишено поза увагою, що допитаний під час досудового розслідування свідок ОСОБА_11 , підтвердив, що навантажувачі перебувають у власності ТОВ «Акос - Херсон», яке надає послуги на заводі ТОВ «Подрібнювач».

Таким чином, з огляду на викладене, зокрема те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, вказане у клопотанні органу досудового розслідування, та згідно з вимогами ч.1 ст.173 КПК України мав відмовити в задоволенні клопотанні слідчого.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких адвокат просить скасувати ухвалу суду, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали, якою слід відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст.171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Подрібнювач» про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити адвокату ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Подрібнювач», строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «Подрібнювач» задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Корабельного ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області про арешт майна в кримінальному провадженні №0002229.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4