Справа № 452/17/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1690/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000754за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

встановила:

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Установлено ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до Самбірського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області та повідомляти цей відділ про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 у користь ОСОБА_11 55 462 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 81 коп. за заподіяння майнової шкоди та 10 000 грн. за спричинення моральної шкоди, всього 65 462 (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 81 коп.
Урешті частині позову про відшкодування майнової шкоди в розмірі 52 345,04 грн., 1 165,93 грн. трьох відсотків річних, 4 391,56 грн. інфляційного збільшення боргу та моральної шкоди в розмірі 140 000 грн. відмовлено за недоведеністю позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 6435,00 грн. на залучення експертів.
Вирішено питання з речовими доказами згідно ст. 100 КПК України
Апелянт просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь 48377,81 гривень матеріальної шкоди (матеріального збитку) завданої знищенням автомобіля Опель Астра р.н. НОМЕР_1 , 608,37 гривень як 3% річних, 2099,59 гривень як інфляційне збільшення боргу, 15091,85 гривень витрачених коштів на лікування, експертизу, евакуатор, стоянку, моральної шкоди у грошовому еквіваленті 125000,00 гривень, завданої ушкодженням здоров`я (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України) та моральної шкоди у грошовому еквіваленті 25000,00 гривень, завданої пошкодженням його майна - автомобіля Опель Астра р.н. НОМЕР_1 (п.З ч.2 ст.23 ЦК України), а всього 216177,62 гривень.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що у висновку експерта від 26.09.2019 № 9/652 зазначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Опель Астра Караван, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 13.10.2018 становить 48 377,81 грн. Крім того він отримав травми від ДТП, перебував на стаціонарному лікуванні більше ніж 3 тижні та потребував тривалої реабілітації.
У відповідності до вимог ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`ю, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячного платежу. Факт заподіяння йому моральних страждань підтверджується винними та протиправними діями ОСОБА_7 , який порушив ПДР, не надав йому переважне право проїзду по основній дорозі Львів-Самбір та вчинив зіткнення з другорядної дороги. Все це підтверджено матеріалами кримінального провадження. Тобто наявний причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та виною відповідача.
Апелянт наголошує, що просив у позові, про відшкодування йому моральної шкоди за завдану здоров`ю шкоду у виді одноразового відшкодування в сумі 125 000 грн., та за завдані пошкодження автомобілю - відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 грн., однак суд першої інстанції задовольнив позов лише на суму 10 000 грн., що є неадекватною сумою його моральним стражданням, а за пошкоджений автомобіль взагалі не визначився.
Апелянт наголошує, що в результаті ДТП отримав значний стрес у переживанні за своє життя, вподальшому пройшов тривали лікування, болісні процедури, депресію, яку мав і через пошкодження його майна автомобіля, а також через те, що тривалий час не міг вести звичний образ життя, який виразився у неможливості користуватися автомобілем для перевезення вантажів, відвідувати родину. У зв`язку з цим заявлені до обвинувачення позовні вимоги вважає розумними та справедливими. При цьому слід зазначити, що обвинувачений не надав йому ні моральної, ні матеріальної підтримки з моменту ДТП та по сьогоднішній день, тобто ігнорував його страждання повністю. У зв`язку з цим, у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.
Апелянт наполягає, що судом незаконно у вироку вказано, що у ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 не виникло грошового зобов`язання з моменту завдання шкоди, а виникло лише з моменту набрання вироком законної сили, оскільки вважає, що зобов`язання відшкодувати завдану шкоду виникає з моменту заподіяння такої шкоди. У зв`язку з цим у нього, як потерпілого і позивача, виникло право на застосування наслідків такого порушення, згідно ст. 625 ЦК України, і сума боргу становить 48 377,81 грн. з врахуванням розрахунку інфляції на суму 2099,75 грн та процентів на 608,37 грн., а також витрат у сумі 750 грн на МРТ, 1700 грн за евакуатор доставки машини, 2675 грн за зберігання автомобіля на стоянці, на придбання ліків, інших медичних засобів на суму 7966,85 грн. та 200 грн. за проведення товарознавчої експертизи, а всього матеріальних витрат на суму 15 091,85, згідно чеків та акту доданого до справи.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 13 жовтня 2018 року о 15 год. на перехресті головної автодороги Львів-Самбір-Ужгород та другорядної автодороги Калинів-Пиняни біля м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «MAZDA PREMACY», номерний знак НОМЕР_3 , грубо порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3., пункту 10.1., пункту 16.11. та дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху, які проявилися у тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме рухаючись автомобілем другорядною автодорогою Калинів-Пиняни у напрямку від м. Новий Калинів до с. Пиняни Самбірського району Львівської області, маючи об`єктивну можливість виявити автомобіль «OPEL ASTRA CARAVAN», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався головною автодорогою Львів-Самбір-Ужгород у напрямку від м. Львова до м. Ужгорода та мав перевагу у русі, порушуючи вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», встановленого перед вказаним перехрестям по ходу руху автомобіля «МАZDA PREMACY», номерний знак НОМЕР_3 , розпочав переїзд перехрестя у напрямку до с. Пиняни Самбірського району Львівської області, у результаті чого вчинив зіткнення керованим ним автомобілем із автомобілем «OPEL ASTRA CARAVAN», номерний знак НОМЕР_1 , на смузі руху автодороги Львів-Самбір-Ужгород, призначеній для руху в напрямку до м. Ужгорода, і внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тупу травму грудної клітки з переломами ребер зліва, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, тобто порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 cт. 286 КК України.
Потерпілий ОСОБА_12 до початку судового розгляду пред`явив цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 92 716,00 грн., моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., завданої пошкодженням його майна та унаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, посилаючись на те, що через дорожньо-транспортну пригоду він отримав травму та перебував на стаціонарному лікуванні більш як три тижні і потребує довготривалого лікування. Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено його автомобіль, відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого йому ОСОБА_12 , внаслідок знищення в результаті ДТП його автомобіля становить 92 716 грн.
Завдану моральну шкоду оцінює, виходячи із приписів ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України, і обрав її у спосіб відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн., виходячи із обставин ДТП, під час якої він отримав моральну шкоду, що виразилася: у стресі у зв`язку із перенесеним переляком при самій ДТП за своє життя; змінах для нього його життєвого устрою та укладу життя, пов`язаного із довготривалим перебуванням на стаціонарному лікуванні; переживаннях, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, зокрема, він переніс глибоку депресію та проходив болісні медичні процедури, а також відчував душевні страждання, яких зазнав у зв`язку із знищенням його автомобіля та із порушенням його звичного способу життя, неможливістю використовувати автомобіль для власних потреб, і що він досі не відремонтований (а. с. 20-23).
15 березня 2019 року ОСОБА_6 збільшив розмір позовних вимог, а саме, просив стягнути із ОСОБА_7 4 391,56 грн. за інфляційне збільшення боргу та три відсотки річних, що становить 1165,93 грн. Крім цього він, позивач, витратив 750 грн. на МРТ хребта, 1 700 грн. за евакуатор для доставки автомобіля, 2 675 грн. за зберігання автомобіля на стоянці, 7 966,85 грн. на придбання ліків та 2 000 грн. на оплату товарознавчої експертизи, всього на суму 15 091,85 грн.
Відтак, просив стягнути із ОСОБА_7 у його користь матеріальну шкоду, завдану знищенням автомобіля, три відсотки річних, інфляційне збільшення боргу, витрачені кошти на лікування, експертизу, евакуатор, стоянку, моральну шкоду в сумі 125 000,00 грн., завдану ушкодженням здоров`я та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., завдану пошкодженням його майна, всього 262 199, 41 грн. (а. с. 70-73).
Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_6 , підтриману його представником адвокатом ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, міркування прокурора, який не заперечувала проти часткового задоволення апеляційних вимог потерпілого, а саме у збільшені суми відшкодування за завдану моральну шкоду до 25000 грн. у решті апеляційні вимоги залишити без задоволення, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_10 про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенні вироку суду першої інстанції без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам та ніким не оскаржується.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, при цьому було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення злочину невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, а саме грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, його майновий стан, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, висновок органу пробації про низький рівень небезпеки обвинуваченого для суспільства, його сімейний та майновий стан, так як він ніде не працює та здійснює догляд за дитиною - інвалідом, а друга дитина є теж інвалідом, та дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням.
Апеляційні вимоги, заявлені потерпілим ОСОБА_6 щодо задоволеного судом першої інстанції його цивільного позову в повному обсязі, то на думку колегії суддів такі не в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Положеннями ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Частиною 2 статті 1187 ЦП України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що потерпілим ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_7 , який суд першої інстанції частково задовольнив з врахуванням наданих суду документів, які підтверджують витрати понесені позивачем, висновком експерта щодо вартості матеріального збитку завданого власникові автомобіля марки «OPEL ASTRA CARAVAN», номерний знак НОМЕР_2 .
Суд першої інстанції, при визначенні розміру морального відшкодування, виходив із принципів розумності і справедливості відповідно до ст. 23 ЦК України, однак не в повній мірі та неналежним чином враховував характер, глибину душевних, фізичних, емоційних та моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з ДТП та її наслідками, а тому дійшов до помилкового висновку, що відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. потерпілому буде співрозмірним вчиненому, справедливим та розумним.
У суді апеляційної інстанції не знайшло підтвердження покликання апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не пропонував йому відшкодувати завдані збитки, однак суму яку обвинувачений мав намір виплатити потерпілому останнього не влаштовувала.
Що стосується апеляційних вимог про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого інфляційного збільшення відшкодувань та трьох відсотків річних, то це було предметом розгляду в суді першої інстанції та надано відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки у ОСОБА_7 не виникло грошового зобов`язання перед позивачем, так як таке зобов`язання у нього виникає з моменту набрання вироком законної сили, у якому визначено підстави та розмір грошового зобов`язання, а відтак відсутні правові підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З врахуванням зазначеного вище та думки учасників процесу колегія суд вважає, що є всі підстави для е збільшення суми за завдану потерпілому ОСОБА_11 моральної шкоди, у зв`язку з понесеними ним збитків та ушкодженнями отриманими ним під час ДТП, до 25 000 гривень.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України під час апеляційного перегляду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2019 відносно ОСОБА_7 , яким його засудженоза вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_7 у користь ОСОБА_11 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. за спричинення моральної шкоди.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: