Справа № 159/4429/20
Провадження № 1-в/159/8/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. клопотання (подання) Ковельського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування призначеного судом покарання,

ВСТАНОВИВ:
До Ковельського міськрайсуду Волинської обл. 01.09.20 р. надійшло вказане вище клопотання (подання), обґрунтоване тим, що за час перебування на обліку у В. Волинському МРВ засуджений 25.11.19 р. не з`явився на реєстрацію без поважної причини, у зв`язку з чим йому 23.12.19 р. було винесено письмове попередження. Вирок щодо засудженого надійшов до Ковельського МРВ і був прийнятий до виконання 10.02.20 р.. Засудженому 21.02.20 р. було скеровано виклик у відділ на 02.03.20 р.. 02.03.20 р. засуджений прибув у відділ і йому було повторно роз`яснено порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням; порядок відбування іспитового строку; обов`язки, покладені на нього вироком суду; порядок притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння повторного злочину; порядок направлення до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення в місця позбавлення волі для відбування призначеного вироком суду покарання, під розпис. Засуджений з 17.03.20 р. по 03.06.20 р. не з`являвся у відділ з огляду на введення карантинних заходів і з ним постійно підтримувався телефонний зв`язок. Однак за час перебування на обліку засуджений допустив порушення порядку та умов іспитового строку. Так 01.07.20 р. засуджений не з`явився на реєстрацію, тому 02.07.20 р. йому було скеровано виклик на 13.07.20 р.. За цим викликом засуджений не з`явився, причини неявки не повідомив. 14.07.20 р. у ході телефонної розмови засуджений повідомив, що він перебуває у с. Майдані Ковельського району Волинської області та автобусне сполучення не відновлене. Однак 05.08.20 р. відділ отримав повідомлення про те, що таке сполучення було відновлене ще 25.06.20 р.. 23.07.20 р. відділ отримав інформацію про те, що 18.05.20 р. щодо засудженого було складено протокол про адмінправопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. 11.08.20 р. відділ скерував запит селищному голові про підтвердження факту перебування засудженого за вказаною ним адресою. 13.08.20 р. співмешканці засудженого ОСОБА_7 було скеровано повідомлення про наслідки неявки засудженого у відділ пробації, що було залишене без реагування. 14.08.20 р. засуджений за викликом у відділ не прибув. Тому того ж дня було скеровано йому виклик про прибуття у відділ 25.08.20 р.. 25.08.20 р. засуджений за викликом не прибув, причини неявки не повідомив. Тому 26.08.20 р. спільно з ДОГ здійснено виїзд по місцю проживання засудженого та встановлено, що засуджений там відсутній. У зв`язку з цим було зроблено ряд запитів, направлених на встановлення місця перебування засудженого. Зазначає, що з огляду на наведене вище, вбачається, що засуджений не бажає стати на шлях виправлення, так як систематично, а саме: 25.11.19 р., 01.07.20 р., 05.08.20 р. не з"явився на реєстрацію. Покликаючись на ч. 3 ст. 166 КВК України просить вирішити питання скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і направити засудженого для відбування призначеного вироком суду покарання.
Представник заявника у судовому засіданні клопотання (подання) підтримала з підстав, наведених у ньому, просить клопотання (подання) задовольнити. Суду додатково пояснила, що з оглядуц на особу засудженого та його поведінку, органом пробації було зменшено кількість днів явки на реєстрацію. Однак засуджений, вдався до обману працівника органу пробації в тій частині, що 01.07.20 р. не прибув на реєстрацію з поважної причини - відсутність автомобільного сполучення у Ковельському районі, так як він, в дійсності, як було встановлено згодом, на той час вже перебував у РП. Засуджений, в дійсності, не притягався за час іспитового строку до адмінвідповідальності, так як така інформація про нього виявилась помилковою; дійсно, засуджений та його співмешканка у телефонному режимі підтримували спілкування з працівниками органу пробації.

Засуджений проти задоволення клопотання (подання) заперечив та пояснив, що, дійсно, він допустив неявки на реєстрацію та вдався до обману працівника орагну пробації в тій частині, що 01.07.20 р. не прибув на реєстрацію з поважної причини - відсутність автомобільного сполучення у Ковельському районі, так як він, в дійсності, на той час вже перебував у РП. Так як в Україні він не міг знайти підходящого заробітку і потребував коштів, то періодично виїздив за кордон - у РП для роботи за офіційно оформленим трудовим договором та вчасно повертався в Україну і відмічався у органі пробації. Однак у зв`язку з уведеними карантинними обмеженнями він не зміг вчасно приїхати із РП. У телефонному режимі він та його співмешканка спілкувались з працівниками органу пробації з приводу такої ситуації, що склалась. Він не працює, займається підзаробітками. Просить у задоволенні клопотання (подання) відмовити.

Захисник проти задоволення клопотання (подання) також заперечив, зазначив, що попри неявки засудженого до органу пробації на виклики та для реєстрації, засуджений підтримував з органом пробації зв`язок у телефонному режимі та інших злочинів чи правопорушень не вчинив, працював, що свідчить про відсутність підстав для висновку, що він не став на шлях виправлення. Просить у задоволенні клопотання (подання) відмовити.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона є співмешканкою засудженого та вони разом їздили за кордон у РП на роботу. При цьому у зв`язку з карантинними обмеженнями засуджений не зміг вчасно прибути на виклики та для реєстрації в орган пробації, однак, він та вона особисто підтримували з працівниками органу пробації зв`язок у телефонному режимі та повідомляли про таку обставину.

Заслухавши думку прокурора, яка вважає, що подання підставне та підлягає до задоволення; заслухавши пояснення засудженого, який заперечує проти задоволення клопотання та підтримує позицію свого захисника; думку захисника, який вважає клопотання таким, що до задоволення не підлягає, показання свідка, дослідивши письмові докази, матеріали особової справи № 37/19 р., проаналізувавши усні та письмові доводи засудженого та його захисника, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з огляду на наведене нижче.
Так та обставина, що за вироком Володимир Волинського міськсуду Волинської області від 03.09.19 р. ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 р. позбавлення волі з іспитовим строком 1 р., стверджується копією вироку суду.
З матеріалів особової справи щодо засудженого вбачається, що за час іспитового строку він, дійсно, допустив порушення: 3 неявки на реєстрацію в МРВ.
За копією листа ГЦОСІ № 37/732 20 від 27.08.20 р., засуджений 28.05.20 р. перетнув Держкордон, виїхавши з України.
Однак за копією трудового договору, укладеного між засудженим та Повітовим управлінням праці у Вєлюні (РП) від 13.05.20 р., дійсно, засуджений укладав такий для офіційного працевлаштування за кордоном.
Як показала суду свідок, вона разом із засудженим перебувала на заробітках у РП і їй відомо, що останній у зв`язку з карантинними обмеженнями не зміг вчасно прибути на виклики та для реєстрації в орган пробації, однак, він та вона особисто підтримували з працівниками органу пробації зв`язок у телефонному режимі та повідомляли про таку обставину.

Тобто, як встиановлено судом, засуджений не уникав явки у відділ умисно з метою уникнути проходження іспитового строку і він ще до введення карантинних обмежень таким же чином виїздив у РП на заробітки та повертався в Україну, реалізувати що мав намір і у період карантинних обмежень 01.07.20 р. та 05.08.20 р..

А так як карантинні обмеження не мають заздалегідь та тривало прогнозованого характеру, цілком логічним є зауважити, що за таких обставин засуджений не мав реальної можливості вчасно прибути на виклики та для реєстрації в орган пробації під час дії іспитового строку 01.07.20 р. та 05.08.20 р., попри те, що, вважає суд, такі виїзди засудженого за кордон кожного разу мали б бути ним обмірковані з точки зору ризику виникнення ситуації, коли він не зможе належно виконати обов`язки, покладені на нього вироком суду.

Таким чином неявка засудженого на реєстрацію 01.07.20 р. та 05.08.20 р. мала місце з поважних причин.

Однак суд також враховує, що із засудженим МРВ проводилися індивідуально - профілактичні бесіди, він був залучений на різноманітні профілактичні заходи. Як вбачається з матеріалів особової справи, даних про те, що засуджений зарекомендував себе негативно по місцю проживання чи праці, немає. Він за час іспитового строку не допустив вчинення кримінальних проступків чи кримінальних правопорушень (злочинів), адмінправопорушень.

За змістом ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Отже правові наслідки для засудженого визначаються його поведінкою протягом іспитового строку. Причиною ж невиконання обов`язку з явки на реєстрацію в орган пробації з 01.07.20 р. та 05.08.20 р., як встановлено судом, стало перебування засудженого у РП за дії карантинних обмежень, що унеможливило його вчасне повернення в Україну.
Таким чином підстав для однозначного висновку про те, що засуджений за час іспитового строку зарекомендував себе таким, що не бажає стати на шлях виправлення і є необхідність у направленні його для реального відбування покарання у місця позбавлення волі, з врахуванням даних про особу та поведінку засудженого, немає.
Засуджений, дійсно, перебував у розшуку за ухвалою суду з 02.10.20 р. по 22.01.21 р., однак, іспитовий строк закінчився 03.09.20 р..

Тому подання слід визнати таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 166 КВК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання (подання) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 7 (семи) діб з дня її проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1

Повний текст ухвали суду проголошено 12.02.21 р..