ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2208/20 Справа № 204/3212/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алейськ, Алтайський край, РФ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., до засудження працював начальником БТК 74 ДП ВО ПМЗ імені О.М. Макарова, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- 27.03.2018 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання в.о. начальника ДУ Дніпровська УВП №4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду. Факт відбуття засудженим більше двох третин строку покарання не є для цього достатньою правовою підставою. Позиція прокурора є категоричною, згідно наданих матеріалів безсумнівно не доведено виправлення засудженого. Матеріали подання не містять достатніх доказів, які в своїй сукупності підтверджували б процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання адміністрації установи виконання покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого задоволенню не підлягає.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
Посилається на те, що суд не врахував його ставлення до вчиненого злочину, оскільки в судовому засідання він визнав умисність своїх злочинних дій, вину визнав у повному обсязі, що свідчить про його каяття. Щиро розкаявся, став на шлях виправлення, працевлаштований, має чотири заохочення від адміністрації установи, стягнень не має, має на утриманні неповнолітню дитину 2016 року народження, постійне місце проживання, має намір працевлаштуватися на колишнє місце роботи.
Звертає увагу, що згідно вироку він має позов, який відшкодовує потерпілому.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважала ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні подання.
Так, ОСОБА_6 засуджено вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання 02 травня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 02 травня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03 травня 2018 року. Під час тримання під вартою в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допускав, заохочень не мав.
З 08 травня 2018 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4), де характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього трудового розпорядку установи, стягнень не має.
За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а також виявлення корисної ініціативи має чотири заохочення.
Приймає активну участь в суспільному житті відділення. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації.
Працевлаштований підсобним робітником, заробітну плату отримує погодинно. До праці відноситься сумлінно, виконує норми виробітку.
Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Правова просвіта. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом телефонних дзвінків та побачень, отримує посилки.
Вину в скоєному злочині усвідомив, виражає щире каяття.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується з тим, що поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін, однак на даний час підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт відсутні. Тому, подання установи про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 на даний час не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4