ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/25/21 Справа № 703/3078/18 Категорія: Глава 39 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 присутнього в режимі

відеоконференції в приміщенні

Кіровського районного суду м. Кіровограда

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_8 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Смілянської прокуратури ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру та закрито кримінальне провадження.

в с т а н о в и л а:

До місцевого суду надійшло клопотання слідчого Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта ОСОБА_9 зі змісту якого вбачалось, що «ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2017 року щодо ОСОБА_10 , що підозрювався у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу із звичайним типом нагляду комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради. З 02.07.2018 ОСОБА_10 проходив примусове лікування із звичайним типом нагляду у дванадцятому відділенні примусового лікування хворих КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської області, що знаходиться за адресою м. Сміла вул. Павлова, 46 з діагнозом «хронічне психіатричне захворювання пфропфшизофренію (поєднання ознак легкої розумової відсталості з клінічними проявами шизофренічного процесу) з прогресуючим перебігом, актуальною галюцинаторно-маячною симптоматикою, інтелектуальним дефектом на рівні легкої розумової відсталості, що ускладнене епізодичним вживанням канабіноїдів та алкоголю».

22 липня 2018 року близько 08 годин 20 хвилин, ОСОБА_10 , знаходячись у вищевказаному відділенні КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради, скориставшись тим, що медичний персонал відділення не спостерігає за його діями, діючи умисно, шляхом віджимання металевих грат вікна у приміщенні спортзалу, проник з відділення на вулицю та здійснив втечу із спеціального закладу, тобто самовільно залишив його територію без відповідного рішення уповноваженого законом органу».

З урахуванням зібраних у кримінальному провадженні доказів, ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.394 КК України, як втеча із спеціалізованого лікувального закладу.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.12.2018 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Смілянської прокуратури ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру та закрито кримінальне провадження.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Смілянського міськрайонного суду від 05.12.2018 стосовно ОСОБА_10 за ст. 394 КК України скасувати через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляції прокурор зазначив, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 372 КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» суди повинні суворо додержувати вимоги законодавства, що регулює застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, забезпечувати постановлення законних і обґрунтованих судових рішень. Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального законодавства і містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Разом з тим, на думку прокурора, місцевий суд ці вимоги не виконав та свій висновок про непричетність ОСОБА_10 до вчинення суспільно-небезпечного діяння побудував на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не надав належної правової оцінки.

В основу свого рішення суд поклав виключно відсутність інформації про звернення до виконання рішення Христинівського районного суду від 25.09.2017, яким до ОСОБА_10 застосовано примусові заходи медичного характеру, та неможливості встановити, коли воно набрало законної сили, відсутність в довідці з КЗ «ЧОПЛ» підстав знаходження у лікувальному закладі, а також покази самого ОСОБА_10 , який зазначив, що на лікування його привіз дід.

Суд визнав ці покази достовірними та переконливими, а рішення суду та довідку такими, що не доводять вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, однак всупереч свого висновку показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо обставин та підстав перебування ОСОБА_10 у Черкаській обласній психіатричній лікарні до уваги не взяв.

А між тим, обставини вчинення ОСОБА_10 втечі зі спеціального лікувального закладу доводяться показаннями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно яких їм було відомо, що ОСОБА_10 знаходився на примусовому лікуванні згідно рішення Христинівського районного суду, а тому нагляд за ним здійснювався пильніше, ніж за іншими пацієнтами. Також, свідки зазначили, що ОСОБА_10 раніше лікувався у даному закладі та декілька раз здійснював втечі.

Крім того, згідно рапорту оперативного чергового ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.07.2018, до Смілянського ВП надійшло повідомлення з Комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня», про те, що з лікарні скоїв втечу ОСОБА_10 , який перебував на примусовому лікуванні.

Разом з тим, ці об`єктивні дані не були враховані судом як докази вчинення суспільно-небезпечного діяння та зовсім не відображені в ухвалі суду.

Також, судом не допитано свідка ОСОБА_14 , який працює завідуючим відділення та який викликався до суду, однак не з`явився у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і доводи суду про недоведеність перебування ОСОБА_10 у лікарні у примусовому порядку, хоча з допиту свідків та досліджених документів вбачається, що він перебував у лікарні саме у примусовому порядку.

Крім того, ухвалюючи рішення у кримінальному провадженні, досудове розслідування та судовий розгляд якого здійснювався у відповідності з чинним КПК України, суд зазначив про можливість оскарження вказаної ухвали до апеляційного суду протягом 7 днів, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є неприпустимим, оскільки згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

За наведених обставин допущені судом першої інстанції порушення вимог закону вплинули на ухвалення законного рішення у справі та є безумовною підставою для скасування ухвали Смілянського міськрайонного суду від 05.12.2018 про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 , як незаконної.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_8 , думку захисника ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_8 підлягає до повного задоволення, а ухвала місцевого суду до скасування з призначенням кримінального провадження на новий судовий розгляд з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки місцевого суду побудовані на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не надано належної правової оцінки та такі висновки не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, в основу свого рішення місцевий суд поклав виключно відсутність інформації про звернення до виконання рішення Христинівського районного суду від 25.09.2017, яким до ОСОБА_10 застосовано примусові заходи медичного характеру, та неможливості встановити, коли воно набрало законної сили, відсутність в довідці з КЗ «ЧОПЛ» підстав знаходження у лікувальному закладі, а також покази самого ОСОБА_10 , який зазначив, що на лікування його привіз дід.

Суд визнав ці покази достовірними та переконливими, а рішення суду та довідку такими, що не доводять вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, однак всупереч свого висновку показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо обставин та підстав перебування ОСОБА_10 у Черкаській обласній психіатричній лікарні до уваги не взяв.

А між тим, обставини вчинення ОСОБА_10 втечі зі спеціального лікувального закладу доводяться показаннями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у суді першої інстанції, згідно яких їм було відомо, що ОСОБА_10 знаходився на примусовому лікуванні згідно рішення Христинівського районного суду, а тому нагляд за ним здійснювався пильніше, ніж за іншими пацієнтами. Також, свідки зазначили, що ОСОБА_10 раніше лікувався у даному закладі та декілька раз здійснював втечі.

Крім того, згідно рапорту оперативного чергового ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.07.2018, до Смілянського ВП надійшло повідомлення з Комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня», про те, що з лікарні скоїв втечу ОСОБА_10 , який перебував на примусовому лікуванні.

Також, судом в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 21, 22, 23, 85, 86, 370, 372, 513 КПК України не допитано свідка сторони обвинувачення ОСОБА_14 , який зазначався в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру та показання якого розкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України під час завершення досудового розслідування. Вказаний свідок викликався до суду та не з`явився в судове засідання лише один раз з об`єктивних причин через перебуванням у відпустці. Від допиту свідка ОСОБА_14 , який працює завідувачем відділення КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», де проходив примусове лікування ОСОБА_10 , прокурор під час судового розгляду не відмовлявся, однак судом не здійснено його повторний виклик та завершено судовий розгляд без дослідження показань цього свідка і відповідно не досліджено всіх заявлених прокурором доказів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ці об`єктивні дані не були враховані судом як докази вчинення суспільно-небезпечного діяння та зовсім не відображені в ухвалі суду.

Також, на думку суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і доводи суду про недоведеність перебування ОСОБА_10 у лікарні у примусовому порядку, хоча з допиту свідків та досліджених документів вбачається, що він перебував у лікарні саме у примусовому порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що дослідивши показання вищезазначених свідків, суд першої інстанції у змісті ухвали, не у повному обсязі виклав свідчення останніх, виокремивши дані на користь сторони захисту, та взагалі не відобразив і не надав оцінки об`єктивним даним, які містяться в рапорті оперативного чергового Смілянського ВП, що свідчить про намагання суду уникнути в судовому рішенні посилань на докази, які ставлять під сумнів доведеність вчинення ОСОБА_10 суспільно - небезпечного діяння, тобто про деяку упередженість суду при оцінці доказів обвинувачення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції упереджено підійшов до оцінки даних копії ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2017 про застосування стосовно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та сформованої на вимогу слідчого, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 за ст. 394 КК України, управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Черкаській області вимоги про судимість ОСОБА_10 , в якій відображено постановлення Христинівським районним судом вказаної ухвали та набрання нею законної сили 26.10.2017.

При цьому, відповідно до «Порядку надсилання інформації про осіб у кримінальних провадженнях та електронних копій судових рішень щодо осіб, які вчинили кримінальні правопорушення», затвердженого спільним наказом Генеральної прокуратури України та Державної судової адміністрації України від 14.08.2014 № 82/108, відомості про результати судового розгляду формуються на підставі даних, внесених до автоматизованої системи документообігу суду, закріплюються електронним цифровим підписом працівника апарату суду або судді після перевірки внесеної інформації, та не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання вироком (ухвалою) законної сили скеровуються до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а згідно «Порядку взаємодії Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України щодо обміну інформацією з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційних систем органів внутрішніх справ», затвердженого спільним наказом ГПУ та МВС від 17.11.2012 № 115/1046, відомості про результати судового розгляду кримінального провадження стосовно особи формуються з інформаційних систем Державної судової адміністрації України та відповідно до технічної специфікації стають доступними автоматизованим інформаційним системам органів внутрішніх справ із ЄРДР, що свідчить про достовірність даних щодо набрання ухвалою Христинівського районного суду законної сили, на підставі якої ОСОБА_10 перебував у КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня».

З огляду на вказане вище, довідка (вимога) управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Черкаській області про судимість ОСОБА_10 та копія ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2017 в розумінні ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими доказом, оскільки отримані у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку та в своїй сукупності підтверджують обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що оскільки наведені порушення є істотними і такими, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 на підставі ст.410 та ст.412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити про те, що виконати висновок Верховного Суду щодо обов`язкової участі у судовому засіданні особи щодо якої вирішується питання про можливість застосування примусових заходів медичного характеру не виявилось можливим, оскільки ОСОБА_10 перебуває у розшуку, відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2020.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 410, 412, 415, 419, 513 КПК України, колегія суддів, судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Смілянської прокуратури ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру та закрито кримінальне провадження скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ст. 394 КК України призначити на новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: