ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 663/997/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/932/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України
19 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001784 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13 липня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н-Стрілища Жидачівського району Львівської області громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який та задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 10.09.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає про недотримання прокурором вимог закону, оскільки йому не було вручено завчасно клопотання про продовження строку тримання під вартою, в клопотанні вказано про наявність ризиків, які жодним чином не підтверджені, зокрема ризик впливу на потерпілих та свідків. Речові докази вже повернуті потерпілим, а тому вважає недоведеним ризик знищення або пошкодження речей, документів, що мають значення для справи. Вважає недоведеним ризик вчинення іншого злочину, оскільки звільнившись в 2015 році з місць позбавлення волі, він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначає, що офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки. Наголошує, що жодними доказами не доведено його вину у вчиненні злочину.
Просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, у разі відмови в задоволенні його апеляційних вимог просить замінити його місце утримання з Миколаївського СІЗО на Херсонське СІЗО.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо нього на строк 60 днів до 10.09.2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, та відбував покарання в місця позбавлення волі, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів, що свідчить про наявність реального ризику вчинення ним нових злочинів та спроби впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а отже продовження строку обраного запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та унеможливить здійснення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема впливати на потерпілих, свідків, переховуватися від суду.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції прийняв до уваги положення ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
При перевірці матеріалів провадження суд апеляційної інстанції звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що він має непогашену судимість за вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив та знову обвинувачується у вчинені особливо тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб, яке перебуває на розгляді у суді, що в сукупності свідчить про його негативну репутацію та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії, спрямовані на переховування від суду, впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, з метою зміни ним показань задля уникнення від кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , його негативну репутацію, і це жодним чином не свідчить про його належну процесуальну поведінку на сьогодні та не спростовує відомості про його негативну репутацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що рішення суду відповідає положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими, з огляду на характер та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , негативну репутацію його особи, які у своїй сукупності, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Посилання апелянта на порушення прокурором вимог кримінального процесуального закону через те, що йому завчасно не було вручено клопотання про продовження строку запобіжного заходу, не заслуговують на увагу, оскільки під час судового розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу вирішується в порядку ст.331 КПК України. Несвоєчасне вручення клопотання обвинуваченому не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та не є підставою для скасування судового рішення.
Твердження апелянта про недоведеність ризиків, а отже відсутність підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження.
В матеріалах провадження відсутні докази того, що потерпілі та свідки на цій стадії судового розгляду вже допитані, а тому відсутні підстави вважати, що в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, ОСОБА_8 не впливатиме на них з метою надання ними показань, які не доводять або значно зменшують обсяг пред`явленого йому обвинувачення.
Відсутні докази того, що у кримінальному провадженні потерпілим повернуто майно, що стало предметом злочину, а тому наявний ризик того, що, перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_8 може знищити або пошкодити речі, що мають істотне значення для встановлення фактичних обставин у кримінальному провадженні та за своїм видом, розміром та вартістю впливають на обсяг його обвинувачення та покарання, що йому загрожує.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він офіційно працевлаштований та позитивно характеризується, не спростовують наявність встановлених та доведених ризиків, при цьому доказів того, що у ОСОБА_8 наявні законні джерела прибутків, в матеріалах провадження не має.
Вказівки апелянта про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, що він одружений, має дітей, не заслуговують на увагу, оскільки вони не слугували стримуючим фактором для обвинуваченого та припиненню ним злочинної діяльності, яка з огляду на його попередні судимості, є стабільною.
Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність висунутого його обвинувачення, то вони не грунтуються на законі, оскільки під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо особи на стадії судового розгляду суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, так як ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, де перевіряється наявність ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 триває, питання про доведеність його вини судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст.392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Безпідставними є доводи апелянта про наявність позитивних даних про його особу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є наркозалежною особою та перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів, що підтверджено відповідною медичною довідкою, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що жодним чином не характеризує його як особу здатну до дотримання належної процесуальної поведінки, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не сприятиме належному виконанню ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.
На підставі вищевикладеного, а також враховуючи суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 ,негативну репутацію його особу, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Що стосується прохання обвинуваченого про зміну його місця утримання в установах СІЗО, то вирішення таких питань не належить до компетенції суду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13 липня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4