Номер провадження: 11-кп/813/647/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 13.02.2017 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі з встановленням іспитового строку на 3 роки,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0002535, внесеного до ЄРДР 06.11.2017 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Суд вирішив до вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишити колишній - у вигляді застави, строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня взяття його під варту. Зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 06.11.2017 року по 10.11.2017 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Вирішено питання застави та речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 06.11.2017 року близько 17 години ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 232, на шляху руху від зупинки «вул. Космонавтів» до зупинки «вул. Балківська» в м. Одесі, скориставшись сприятливою обстановкою для вчинення злочину - завантаженістю маршрутного таксі пасажирами, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, таємно викрав із кишені пальто ОСОБА_9 мобільний телефон LG D - 724 ІМЕІ А: НОМЕР_1 , ІМЕІ В: НОМЕР_2 з сім картами мобільних операторів «Київстар»: НОМЕР_3 та «Лайф»: НОМЕР_4 », спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 5000 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав його суворості. Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини що протягом двох років з моменту скоєння даного почину він не допустив жодного правопорушення, добре характеризується, крім того за цей час він дуже захворів, перебуває на замісній терапії, в нього є син, яким він опікується, також суд не прийняв до уваги його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме - щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, а також важкий стан здоров`я обвинуваченого. Крім того ОСОБА_7 звертає увагу на те, що він ніяким чином не порушує умови іспитового строку, призначеного йому вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року.
Враховуючи наведене, обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому покарання, яке є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого, із застосуванням ст. 75 КК України; допустити самостійне виконання вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року та оскаржуваного вироку.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, якими суд визнав його щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Оцінюючі відомості про особу обвинуваченого, суд врахував його стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, неодноразове притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів майнової спрямованості та узяв до уваги що ОСОБА_7 , будучи судимим в 2017 році за вчинення аналогічного злочину, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку знову повторно вчинив корисливий умисний злочин.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з огляду на встановлені обставини, оцінюючи їх в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_7 покарання лише у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.71 КК України, за сукупністю вироків із застосуванням принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Апеляційний суд відхиляє посилання обвинуваченого на те, що судом не взято до уваги та не враховано наявність у нього тяжкого захворювання, оскільки стороною захисту не надано жодного належного доказу про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не зможе відбувати призначене йому покарання у виді позбавлення волі.
Також апеляційний суд вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги стосовно призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України зданий злочин ОСОБА_7 скоїв під час іспитового строку за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Крім того вимоги апеляційної скарги щодо допущення самостійного виконання вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року та оскаржуваного вироку, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в даному випадку підлягає застосування вимог ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України з застосуванням вимог ст.71 КК України.
Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0002535, внесеного до ЄРДР 06.11.2017 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4