Справа №: 400/990/19
Провадження № 1-кп/941/23/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року смт. Петрове

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участью прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

та захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петрове кримінальне провадження №0000162 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченківське Куйбишевського району Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою - спеціальною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого: 22.12.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185,

ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, КК України до 06 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України;-

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_4 скоїв умисний злочин у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальні правопорушення протии журналістів, при наступних обставинах.

З 09.08.2017 року ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Петрівська виправна колонія (№ 49)», яка розташована в селі Новий Стародуб, вулиця Польова, 1, Петрівського району Кіровоградської області.

За час відбування покарання ОСОБА_4 , належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, що виразилось в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Так, 09.08.2017 року засуджений ОСОБА_4 прибув до державної установи «Петрівська виправна колонія (№49) », де останньому були роз`ясненні права та обов`язки засуджених та вимоги режиму відбуття покарання.

Відповідно до ст.9 Кримінально-виконавчого кодексу України на засуджених покладається обов`язок, зокрема: дотримуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів установ виконання покарань.

13.06.2019 року, близько о 21-ї години, співробітники державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)», а саме молодший інспектор відділу нагляду та безпеки ОСОБА_7 , молодший інспектор відділу нагляду та безпеки ОСОБА_8 та молодший інспектор відділу нагляду та безпеки ОСОБА_5 , які відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, перебуваючи на службі, на виконання вимог пунктів 3, 6 частини 1 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462, прибули до відділення соціально - психологічної служби №7, що знаходиться на території виправної установи за адресою: Кіровоградська область, Петрівський район, с. Новий Стародуб, вулиця Польова,1.

Під час перевірки засуджений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.9 КВК України, ч.3 ст.107 КВК України, п.2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, знаходився в строю без головного убору та без дозволу, не дочекавшись доки назвуть його прізвище покинув стрій.

Після проведення перевірки 13.06.2019 року, близько 21-ї години 35 хвилин, виконуючи обов`язки заступника чергового помічника начальника державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» ОСОБА_5 , перебуваючи на сходах приміщення соціально - психологічної служби №7, запропонував ОСОБА_4 надати пояснення з приводу допущених порушень вимог режиму відбування покарання.

Натомість ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу і виконує свої службові обов`язки, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень останньому, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину нижньої щелепи останнього, чим відповідно до висновку судово - медичної експертизи №59 від 25.07.2019 року, спричинив йому легкі тілесні ушкодження які викликають скороминучий розлад здоров`я на термін до шести діб.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, як вчинення умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В ході судового розгляду кримінального провадження 16.09.2020 року між прокурором Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.345 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою вину у зазначеному діянні.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений

ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України, у виді 01 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2016 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, КК України у виді 07 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та остаточно призначити покарання у виді 01 року 07 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпілий ОСОБА_5 надав прокурору письмову згоду на укладення між ним та обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України, який згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Долю речових доказів, та питання процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 16 вересня 2020 року про визнання винуватості між прокурором Петрівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді 01 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2016 року та остаточно призначити покарання у виді 01 року 07 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту постановлення вироку, тобто з 16.09.2020 року.

Речові докази: компакт диск CD-R серійний номер LH6115GH21160635 та компакт диск

CD-R серійний номер D3129VJ240818871, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Петрівський районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1