ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/63/21 Справа № 185/6057/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року про залишення без задоволення заяви захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року заяву захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року за нововиявленими обставинами було залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що однією з обставин, яка є підставою перегляду вироку суду стосовно засудженої, відповідно до поданої заяви та думки захисника засудженої, є завідомо неправдиві свідчення потерпілої ОСОБА_10 , які були покладені в обґрунтування обвинувального вироку. Також в заяві захисника засудженої серед обставин, які є нововиявленими, на думку захисника, було вказано стан здоров`я засудженої ОСОБА_8 , що унеможливлює скоєння нею злочину, оскільки вона хворіє на реактивну артропатію захворювання суставів, синдром рейно - порушення мікроциркуляції, сердцево-судинна хвороба незаконність висновку судової молекулярно-генетичної експертизи та було вказано ще на одну обставину, яка на думку останнього, також в розумінні ст.459 КПК України є нововиявленою: це штучне створення та підробка доказів (фрагменти скла від пляшки, яку розбила ОСОБА_8 об асфальтову поверхню дороги, та так званою «розочкою» погрожували потерпілій ОСОБА_10 , хоча в неї була інша пляшка).
Суд зазначив, що ухвалюючи судове рішення 06 листопада 2018 року стосовно засудженої, суд Павлоградського міськрайонного суду, вислухавши показання потерпілої, проаналізувавши їх в сукупності з іншими доказами, зокрема показаннями свідка, поклав їх в основу обвинувального вироку і яким, у сукупності з іншими наявними у матеріалах провадження доказами, судом було надано оцінку у відповідності з вимогами ст.94 КПК України. В подальшому, при перегляді вироку суду першої інстанції в апеляційній інстанції, 17 липня 2019 року, колегією суддів Апеляційного суду також була надана оцінка цим доказам. Тобто, судами першої та апеляційної інстанцій надавалась оцінка усім доказам у справі та була встановлена відсутність між ними будь-яких протиріч.
Факт завідомо неправдивих показань свідків та/або потерпілого це вчинення вказаними учасниками кримінального провадження кримінально-караного діяння, відповідальність за який передбачена ст.384 КК України, встановлене обвинувальним вироком суду, який набрав чинності. Потерпіла ж ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.384 КК України, не була притягнута. Питання про речові докази, зокрема, фрагменти скла від пляшки, було вирішено вироком суду, який набрав чинності, дана обставина була відома сторонам при розгляді кримінального провадження, тому, вказані захисником засудженої обставини не є нововиявленими.
Отже, суд дійшов висновку, що захисником засудженої ОСОБА_8 фактично повторно ставиться питання про аналіз показів вказаних осіб з іншими доказами кримінального провадження, що є неприпустимим.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженої ОСОБА_8 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного районного Дніпропетровської області від 18.06.2020 року.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували до ОСОБА_8 . Закон України про кримінальну відповідальність, обгрунтувавши свої рішення недопустимими доказами, отриманими з порушенням кримінального процесуального закону, а тому вони підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку передбаченому п.п.1,2 ст. 436 КПК України.
На думку апелянта, формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК є неконкретним та таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК, що позбавило обвинувачену ОСОБА_8 можливості захищатися від пред`явленого обвинувачення, а також в цілому унеможливлювало дослідження обґрунтованості цього звинувачення під час судового розгляду і відсутності у провадженні достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченої в суді.
Зазначає, що їй не було вручено копії клопотання слідчого разом з усіма документами на підставі яких ґрунтується повідомлення про підозру, копії| обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Вказує на те, що під час досудового розслідування було порушено ОСОБА_8 права на захист, а саме: не роз`яснено право на відмову від дачі показань, згідно ст. 63 Конституції України, покази вона давала під тиском з боку працівників поліції, де їх тримали цілу добу в Павлоградському ВП; слідчий експеримент було проведено без участі обвинувачених, а лише за участю потерпілої; обвинувачену не було ознайомлено з матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України; не було проведено за клопотанням обвинувачених одночасного допиту між підсудними на досудовому слідстві, і не було перехресного допиту з потерпілою ОСОБА_10 зі свідком ОСОБА_12 , свідком ОСОБА_13 , яка була разом в потерпілою. Покази ОСОБА_9 , яка вказує, як на досудовому слідстві, в судах першої та апеляційної інстанціях, що ОСОБА_8 до потерпілої не підходила, пляшку при собі не мала, не розбивала її та не погрожувала потерпілій навіть в усній формі, спланованих з обвинуваченою ОСОБА_8 дій не було, розбійний напад вони разом не скоювали. Затримувалися вони окремо, ОСОБА_9 була затримана одразу родичем потерпілої ОСОБА_10 , який є працівником поліції, і якого вона викликала по телефону одразу, і він, проживаючи рядом, приїхав одразу на місто подій, який також давав пояснення, що ОСОБА_9 була одна і ОСОБА_8 він не бачив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення даної апеляції та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженої не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).
Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Залишаючи без задоволення заяву захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб рішення не ставилось під сумнів, коли суди остаточно вирішили питання. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень, тобто жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто для нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлені обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожну окремо, визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України, та кожній окремо, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців, с конфіскацією усього належного майна.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 23 жовтня 2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_14 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року.
Верховний Суд в своєму рішенні зазначив, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, за встановлених судами обставин підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджені та належно оцінені. Так, винуватість ОСОБА_8 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_12 , даними протоколу прийняття заяви потерпілої про злочин, протоколу огляду місця події, протоколу огляду жіночої сумки потерпілої, висновком судово-медичної експертизи №132 від 03 липня 2018 року, висновком судової товарознавчої експертизи №1945/18 від 03 липня 2018 року, а також даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 .
Також Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_14 в інтересах засудженої ОСОБА_8 Дніпровським апеляційним судом 17 липня 2019 року була розглянута в повному обсязі, на всі доводи надано мотивовані відповіді, судовий розгляд було проведено з дотриманням вимог ст.404 КПК України та надано правильну оцінку зібраним перевіреним доказам в їх сукупності. Отже, апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, з огляду на наведене, обставини, вказані захисником засудженої в заяві, поданій до суду першої інстанції, та апеляційній скарзі, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК України, до того ж, доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що захисник ОСОБА_7 не наводить у своїй скарзі таких обставин чи юридичних фактів, які могли суттєво вплинути на вирішення кримінального провадження, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати, оскільки учасники кримінального провадження не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них, тих, що об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала учать у справі, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, а доводи поданої апеляційної скарги фактично зводяться до скасування ухвали суду задля перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі, а тому в даному конкретному випадку відсутні передбачені КПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, на що є посилання в даній апеляції.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року про залишення без задоволення заяви захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4