УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0004266 від 20.08.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, у провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0004266 від 20.08.2015 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Установлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, вступили в попередню змову між собою, з метою вчинення злочинів відносно ОСОБА_11 , які полягали у вчиненні розбійного нападу, його викрадення з подальшим позбавлення волі.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що у травні 2016 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та інші невстановлені слідством особи перебуваючи на території м. Одеси (точне місце досудовим розслідуванням не встановлено) при невстановлених обставинах, з метою незаконного збагачення вступили у попередню змову між собою, направлену на заволодіння шляхом обману чужим майном, розробивши при цьому спільний злочинний план з розподілом ролей кожного із учасників.

Згідно з розробленим спільним злочинним планом, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та інші невстановлені особи, використовуючи заздалегідь підроблені правовстановлюючі документи на конкретні об`єкти нерухомого майна, у тому числі які знаходились в іпотеках банків, а також нежилих приміщень, які належали територіальній громаді міста Одеси, незаконно отримали право власності на них, які у подальшому з використанням реквізитів фіктивного ТОВ «Бліц 2011» (), у якого не відкрито жодного банківського рахунку, перереєстровали право власності на нього, чим фактично легалізували їх.

Для маскування своєї незаконної діяльності, вказана група осіб, діючи за попередньою змовою між собою, у різний час з травня 2016 року по липень 2018 року безпосередньо або через невстановлених у ході розслідування осіб, підшукала ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб, яким запропонували за грошову винагороду виступити у якості підставних осіб «вклейок» для заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна з подальшою їх легалізацією.

Роль підставних осіб «вклейок» полягала у тому, що останні із використанням заздалегідь підроблених паспортів громадян України, виданих на ім`я інших осіб, у яких були вклеєні їх фотокартки, ввели в оману осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших осіб, виступивши в ролі особи, що має відповідні майнові права до такого об`єкту нерухомості.

Після чого, отримавши незаконно право власності на відповідні об`єкти нерухомості, з метою приховування та масування їх справжнього незаконного походження, підставні особи «вклейки», шляхом укладання фіктивних правочинів переоформили право власності на них за фіктивним ТОВ «Бліц 2011» () для отримання можливості подальшого їх продажу добросовісним набувачам (покупцям).

Всього у період з липня 2016 року по листопад 2018 року вказана група осіб незаконно заволоділа 12 об`єктами нерухомості, розташованими за наступними адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_7 , нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_8 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_9 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_10 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_11 на загальну суму 13 814 597 гривень, які у подальшому легалізувала, шляхом вчинення правочинів з ними та реєстрації права власності за ТОВ «Бліц 2011».

Так, 29.07.2020, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_12 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких міститься в клопотанні.

За результатами проведення огляду вказаних вилучених речей встановлено, що вони мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, та містять відомості, які мають доказове значення, у зв`язку з чим, мають бути визнані в якості речових доказів, та долучені до матеріалів вказаного кримінального провадження, у зв`язку з чим, з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Представник власника майна про дату та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає поверненню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Так, стороною обвинувачення, при складанні клопотання про накладення арешту на майно, не дотримані вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Крім того, сторона обвинувачення у клопотанні зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук у будинку, в якому мешкає ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_12 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких міститься в клопотанні.

Разом з тим, з клопотання, а також долучених в обґрунтування матеріалів, не вбачається яке відношення ОСОБА_15 має до кримінального провадження, в рамках якого звертаються з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених в ухвалі слідчого судді недоліків, з встановленням відповідного процесуального строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0004266 від 20.08.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1