Провадження № 11-кп/824/518/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в орган з питань пробації.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, не доведеному до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 28 вересня 2020 року приблизно о 16 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Велика Кишеня» за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, з метою крадіжки взяв товар, а саме вісім банок ікри, всього на загальну суму 1383 грн. 55 коп. (без ПДВ), що належить ТОВ «Фудком». Поклавши вищевказаний товар в сумку, не розрахувавшись за нього, пройшов касову зону та магнітні турнікети, однак не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки був затриманий охоронцями.
Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в орган з питань пробації.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що районний суд при ухваленні вироку ОСОБА_8 та застосуванні до нього ст. 76 КК України поклав на останнього обов`язки, які на даний час не передбачені законом, замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межі України з будь-якою метою, ОСОБА_8 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, не доведеному до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які не оспорюються учасниками судового провадження, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 , відповідає вимогам статті 65 КК України, його розмір обраний з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання судом першої інстанції визнано та враховано, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України з яким погоджується колегія суддів, та не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі, а відтак доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними.
Не оспорюється прокурором і висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з підстав зазначених у вироку.
Водночас, як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_8 обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України, який суперечить його точному змісту, а саме зобов`язав ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тоді як відповідно до вказаної норми кримінального закону, суд може покласти на особу звільнену від відбування покарання з випробуванням обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а відтак, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку при покладені на ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст. 76 КК України словосполучення «на постійне місце проживання».

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку щодо ОСОБА_8 , то на переконання колегії суддів вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що приведення покладеного на обвинуваченого, звільненого від відбування покарання з випробуванням обов`язку, у точну відповідність до редакції ст. 76 КК України не є призначенням покарання, а являється способом контролю за особою звільненою від відбудування покарання. А тому, приведення додатково покладеного на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язку, в точну відповідність до редакції п.2 ч.3 ст. 76 КК України, не погіршує його становище, в розумінні ст. 420 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку при покладеніна ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст. 76 КК України словосполучення «на постійне місце проживання».
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4