Провадження № 1-кп/947/557/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
-Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
-за участю секретаря ОСОБА_2 ,
-прокурора ОСОБА_3 ,
-захисника ОСОБА_4 ,
-розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001523 від 26.04.2019 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Любашівка, Любашівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.07.2018 року засуджений Любашівським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 24.04.2019 рок приблизно о 18:00 годині, діючи з корисливих мотивів та маючи умисел направлений на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , проживаючого разом із потерпілою ОСОБА_6 в хостелі, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та знаходячись в її кімнаті, отримавши з дозволу потерпілої її мобільний телефон та не долаючи системи логічного захисту, за допомогою мобільного додатку «Приват 24» встановленому на вказаному телефоні, таємно викрав із банківського рахунку ОСОБА_6 № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 7 035 гривень 18 копійок, здійснивши переказ вказаних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_7 , та яка знаходилась у його тимчасовому користуванні, після чого направився за адресою: м. Одеса, пл..Незалежності (ТЦ «Панорама»), де через банкомат «Приватбанк» провівши транзакцію, здійснив зняття грошових коштів в сумі 7 000 грн.

Продовжуючи дії охоплені єдиним умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , 24.04.2019 року приблизно о 23:13 годині, обвинувачений ОСОБА_5 , повернувся до вищевказаного приміщення кімнати де аналогічним чином таємно викрав із банківського рахунку ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 32 000 гривень, здійснивши переказ вказаних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_7 , та яка знаходилась у його тимчасовому користуванні.

Всього обвинувачений ОСОБА_5 таємно викрав з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 39 035 гривень 18 копійок, отримавши реальну можливість розпорядитись вказаними коштами, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та пояснив, що він 24.04.2019 року разом з потерпілою ОСОБА_6 знаходився в хостелі розташованому по вулиці Пісарева в місті Одесі. Потім він знаходячись в кімнаті потерпілої, отримавши у неї дозвіл на користування її мобільним телефоном, за допомогою мобільного додатку «Приват 24», таємно викрав кошти з банківського рахунку ОСОБА_6 на загальну суму 39 035 гривень, шляхом переказу на інший банківський рахунок, який був в його тимчасовому користуванні. У скоєному він щиро кається, та просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_5 визнав вину, його щире каяття у скоєному, наявність вимогу у потерпілої матеріального та морального характеру, таособу обвинуваченого який офіційно не одружений, не працює, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, знов вчинив злочин середньої тяжкості у період іспитового строку, встановленому вироком Любашівського районного суду Одеської області від 10.07.2018 року, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_5 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75 КК України.
Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 39 035 гривень 18 копійок, яка складається з розміру грошових коштів знятих з її банківського рахунку.

Крім того, потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 75 000 гривень, та витрати на юридичну допомогу.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд, дійшов висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 39 035 гривень 18 копійок, підлягає задоволенню в повному обсязі. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала. Обвинувачений ОСОБА_5 визнав в повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення з нього матеріальної шкоду у розмірі 39 035 гривень 18 копійок.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 75 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_5 цивільному позивачу ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу викрадення майна яке їй належало. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України потерпілій ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 35 000 грн. Тому позовні вимогу щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, слід задовольнити частково.
Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:
1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;3) необхідність виїзду у відрядження;4) важливість доручення для клієнта;5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку.
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.
На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру витрат на юридичну допомогу, потерпілою ОСОБА_6 не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення за правову допомогу, потерпілій ОСОБА_6 слід відмовити.
Процесуальні витрати згідно зі ст. 124 КПК України, відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128, 129, 242, 349, 368, 370-374,376, 392, 393, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 10.07.2018 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно за сукупністю вироків до відбування ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах зазначеного кримінального провадження не обирався.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 39 035 (тридцять дев`ять тисяч тридцять п`ять) гривень 18 копійок, та моральну шкоду у розмірі 35 000 (тридцяти п`яти тисяч) гривень.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1