Провадження №1-кп/522/2004/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 06.06.2020 року у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2020 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, більш точний час встановити не вдалось, ОСОБА_3 , проходячи по вул. Середньофонтанській в Приморському районі м. Одеси, разом зі своїми друзями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , біля будинку № 2, ОСОБА_3 помітив автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1972 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно довіреності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи, ані дійсного, ані уявного права, переслідуючи мету його тимчасового використання (катання по місту), усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 підбором ключа відкрив передні ліві дверцята автомобіля, сів за кермо, запустив двигун вказаного транспортного засобу за допомогою короткого замикання дротів, та рушив з місця паркування автомобіля, після чого упевнивши своїх друзів, що вказаний автомобіль є власністю його дядька запросив їх до салону вищевказаного автомобіля, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
В результаті вищезазначених умисних протиправних злочинних дій, ОСОБА_3 , протиправно заволодів автомобілем «ВАЗ 2101», 1972 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно довіреності належить ОСОБА_5 , розпорядившись вказаним автомобілем на свій розсуд, та завдавши потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 4 845 гривень 03 копійки (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять гривень три копійки).
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно 21.05.2020 року приблизно о 15:00-16:00 годині він прогулювався по вул. Середньофонтанскій разом зі своїми друзями в бік моря. Побачивши автомобіль «ВАЗ 2101», 1972 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, в нього виник намір незаконно заволодіти ним та поїздити по місту разом зі своїми друзями. ОСОБА_3 вказав, що підбором ключа відкрив передні ліві дверцята автомобіля, сів за кермо, запустив двигун вказаного транспортного засобу за допомогою короткого замикання дротів, та рушив з місця паркування автомобіля зі своїми друзями, та керуючи вказаним транспортним засобом покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Проїхавши покататися в сторону Чумки до вулиці Цвєтаєва потім поїхавши через вул. Скісну, доїхали до вул. Розумовського, де залишили машину, оскільки не впоравшись із керуванням врізався у стовп електромереж, чим пошкодив автомобіль потерпілого. У вчиненому щиро кається, просив вибачення, зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та те, що він відшкодував потерпілому спричинену шкоду та призначити йому найбільш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Потерпілий ОСОБА_5 судовому засіданні зазначив, що він претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній відшкодував йому шкоду у розмірі 6500 гривень, що підтверджується наданою потерпілим заявою, який також просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Захисник просила призначити ОСОБА_3 найбільш м`яке покарання.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який, є громадянином України, зареєстрований та має постійне місце проживання на території Одеської області, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше не судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, та відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому, що свідчить про дієвість щирого каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.
Санкцією ч. 1 ст. 289 КК України за вчинення злочину: незаконне заволодіння транспортним засобом, передбачено покарання обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 289 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Водночас суд враховує думку потерпілого, який на теперішній час претензій до обвинуваченого не має, та просив призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав змогу працювати та заробляти кошти.
Таким чином, врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме дієве щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
В обвинувальному акті зазначено, що під час досудового розслідування витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи складають 2615 гривень 20 копійок (дві тисячі шістсот п`ятнадцять гривень двадцять копійок),на підтвердження чого стороною обвинувачення було надано суду відповідні докази.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 289 КК України, ст.ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби скасувати.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати, витрачені на залучення експерта, у зв`язку з проведенням судової автотоварознавчої експертизи на загальну суму 2615 гривень 20 копійок (дві тисячі шістсот п`ятнадцять гривень двадцять копійок) на користь держави.
Речові докази по справі:
- автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1972 року випуску, д/н НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно довіреності належить ОСОБА_5 , повернути його власнику.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1