Справа № 183/3134/20
№ 1-кп/183/1283/20

У Х В А Л А
02 вересня 2020 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И ЛА :
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
11.03.2020 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яке було вручено його дружині ОСОБА_10 . Того ж дня, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.
12.03.2020 досудове розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відновлено, у зв`язку із встановленням місцезнаходження останнього та вручено повідомлення про підозру за вказаним фактом.
13 березня 2020 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено 04.05.2020 року.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики передбачені п.1 ч. 1. ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання існують і на цей час, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, після вчинення інкримінованого злочину місце скоєння злочину покинув та переховувався від правоохоронних органів, тому на його думку, існує реальна можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання у виді реального позбавлення волі у разі визнання його винним судом.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечував, вважаючи, що зазначені прокурором ризики не обґрунтовані, так як його підзахисний не переховувався, а самостійно прибув до поліції. Також вважає, що ОСОБА_5 впливати на свідків не буде. Крім того, він є особою, що раніше не судима, має постійне місце мешкання, має на утриманні малолітню дитину та хворого батька, а тому просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.
Прокурор проти заявленого клопотання сторони захисту заперечував, підтримавши своє клопотання.
Представник потерпілої - ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_8 , кожний окремо, підтримали клопотання та думку прокурора.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, колегія суддів, вважає за необхідне в даному випадку продовжити дію виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, встановлена наявність ризику, що знаходячись на волі, усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду.
При цьому враховується, що у досудовому звільненні (справа «Смірнови проти Росії» (п. 59)), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання обвинуваченого під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленого щодо ОСОБА_5 , під час обрання запобіжного заходу, який не зменшився і себе не вичерпав у менш обтяжливий спосіб, оскільки на даний час лише розпочатий судовий розгляд та судом не допитані потерпіла, свідки та обвинувачений, не дослідженні письмові докази, а тому вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, крім вищезазначених обставин, ще й в зв`язку з тим, що, захисником в своєму клопотанні не обґрунтовано та не зазначено взагалі підстав, які свідчать про зменшення зазначеного ризику.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Обвинуваченому:
ОСОБА_5 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 жовтня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Копію ухвали направити для виконання командиру батальйону конвойної служби №1 ГУНП в Дніпропетровській області та начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення КСУ від 13.06.2019 року № 4-р/2019.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3