Справа №635/4771/20
Провадження по справі №1-в/635/709/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,
секретар судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 засуджений вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 10 лютого 2017 року, покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Зараховано у строк відбування покарання період з 20 грудня 2016 року по день його затримання за правилами, передбаченими ст.72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання 05 жовтня 2017 року.
Кінець строку відбування покарання 13 червня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він працевлаштований та отримує заробітну плату, не має стягнень та має три заохочення від адміністрації установи, а також враховуючи значний час відбуття призначеного покарання.
Засуджений ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія», у судовому засіданні просив задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково, враховуючи його поведінку за час відбування покарання.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, оскільки він не став на шлях виправлення.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 20 грудня 2016 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За час утримання в Маріупільському виправному центрі (№138) характеризувався негативно, мав стягнення за порушення режиму тримання, таких, як невиїзд на оплачувану роботу, вживання наркотичних засобів; двічі поміщувався до дисциплінарного ізолятору. За період перебування у вказаній установі мав три стягнення, заохочень не мав. З 05 жовтня 2017 року тримався в Державній установі «Маріупільський слідчий ізолятор», де порушень режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. З 14 листопада 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_6 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи внутрішньої служби ОСОБА_7 від 14 вересня 2020 року, засуджений характеризується з посереднього боку, з метою стимулювання правослухняної поведінки тричі заохочувався адміністрацією установи, за порушення режиму тримання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності; працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться посередньо; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці; участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться посередньо; відповідно до вимог ст.ст. 110, 112, 113 КВК України соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме вісім непогашених та не знятих судимостей.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинив рецидив злочину, а також вчинив зазначений злочин у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обтяжуючими обставинами.
Суд враховує також ту обставину, що до засудженого вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2008 році та 2013 році, після чого він ще шість раз був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 20 грудня 2016 року.
Як вбачається зі змісту довідки про заробітну плату ОСОБА_4 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_8 засуджений був працевлаштований в установі у період часу в грудня 2017 року по травень 2018 року, з липня 2018 року по листопад 2019 року, а також у серпні 2020 року, за що отримував заробітну плату.
Згідно Витягу з протоколу №42 від 17 жовтня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №24 від 12 червня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №9 від 26 лютого 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Тобто, після відмови засудженому ОСОБА_4 комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, поведінка засудженого не змінилась.
Крім того, в матеріалах справи маються характеристики на засудженого від 12 червня 2019 року, 26 лютого 2020 року та від 14 версеня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, заохочувався три рази (15.04.2019, 15.07.2019 та 15.10.2019) з метою стимулювання правослухняної поведінки, за порушення режиму тримання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 28.11.2019, протягом 2020 року заохочень не отримував, хоча і працевлаштований до примомислової зони установи до праці ставиться посередньо, участі в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає, до реалізації програм диференційованого впливу ставиться посередньо. Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1