Справа № 128/2974/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань: ОСОБА_2 ,
з участю сторін провадження:
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2019 року за №0000619 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , неодруженого, працюючого слюсарем в ТОВ «Транс Сіті», що в м. Біла Церква Київської області, маючого середньо-спеціальну освіту, невійськовозобов`язаного, раніше несудимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я, в листопаді місяці 2017 року, точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, підшукавши особу, будучи ініціатором, організував вчинення злочину, а саме вступив у попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, з метою підроблення документу, а саме посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 .
Так, ОСОБА_4 , реалізовуючи спільний умисел направлений на підроблення посвідчення водія на своє ім`я, вступив в спілкування з невстановленою досудовим розслідуванням особою в мережі Інтернет, домовився про умови виготовлення підробленого посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в подальшому надав йому власне фото, свої анкетні дані, а також здійснив фінансування виготовлення підробленого посвідчення водія на суму 250 Євро.
Продовжуючи спілкування із невстановленою досудовим розслідуванням особою, ОСОБА_4 контролював стан виготовлення підробленого на його ім`я посвідчення водія та взимку 2017 року, точної дати досудовим розслідування не встановлено, через пошту на адресу проживання, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №6114/19-21 від 18.09.2019 року бланк посвідчення водія серія НОМЕР_1 , не відповідає встановленим зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України. Бланк посвідчення водія серія НОМЕР_1 , виготовлений струминним способом за допомогою знакодрукуючої техніки, в якій застосовується струминний принцип формування зображень.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як організація підроблення посвідчення, яке видається установою, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб.
Окрім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши злочин, передбачений ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, 16.07.2019 року близько 11 год. 00 хв., рухаючись за кермом автомобіля марки «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_2 , по автомобільній дорозі «М-21», сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», на 375км в с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення Правил дорожнього руху.
На вимогу працівників патрульної поліції, відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» пред`явити посвідчення водія на підставі якого ОСОБА_4 здійснював рух на зазначеному транспортному засобі, останній достовірно знаючи про те, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим, діючи умисно, надав для перевірки працівникам патрульної поліції вказане посвідчення водія серія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , тим самим використавши завідомо підроблений документ.
Згідно висновку експерта №6114/19-21 від 18.09.2019 року, наданий на дослідження бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , на всі категорії, виданий на ім`я ОСОБА_4 24.12.2016 року ТСЦ №3247 у м. Києві, не відповідає зразкам, які перебувають в офіційному обігу на території України. Бланк посвідчення водія серія НОМЕР_1 виготовлений струминним способом за допомогою знакодрукуючої техніки, в якій застосовується струминний принцип формування зображень.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В своїх показах повністю підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що в листопаді місяці 2017 року, точний час він не пам`ятає, через мережу Інтернет у невідомої особи замовив посвідчення водія із усіма передбаченими категоріями для можливості працювати водієм вантажних автомобілів, оскільки в автошколі він навчався та отримав посвідчення водія, яке не дозволяло йому керувати вантажними автомобілями. Для цього він надав цій особи власне фото та анкетні дані. За вказане посвідчення водія він перерахував 250 Євро. В подальшому, використовуючи дане посвідчення водія, він працював водієм вантажного автомобіля та 16.07.2019, керуючи автомобілем марки «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_2 , по автомобільній дорозі «М-21», сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», в с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, за порушення Правил дорожнього руху, був зупинений працівниками патрульної поліції. На вимогу працівників поліції надав всі необхідні документи, в тому числі й посвідчення водія, які виявили, що дане посвідчення водія підроблене. Він розумів, що використовує підроблене посвідчення водія. Результат експертизи не оспорив.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, врахувавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Обвинувачений визнає свою вину повністю, цивільний позов по справі не заявлявся.
Прокурор не оспорив фактичні обставини справи, йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення злочину був повнолітнім, раніше не судимий (а.с. 88-89, 90, 98), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с. 91, 96, 97), неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 92, 93, 94), не є інвалідом першої-другої груп.
Відповідно до досудової доповіді складеної Богуславським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 13.12.2019 виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк (а.с. 23-26).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67, 68 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами, проте є злочинами проти авторитету органів державної влади, та особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, надання правдивих показів в суді.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді обмеження волі, в межах санкцій інкримінуємої статті із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При цьому суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
Цивільний позов не заявлявся.
На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 785,00 грн. за проведення експертизи №6114/19-21 від 18.09.2019 (а.с. 86).
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2019 (а.с. 83-85) - скасувати.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України та матеріалів кримінального провадження речовий доказ, а саме: посвідчення водія Серії НОМЕР_1 від 24.12.2016, видане ТСЦ №3247 у м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - знищити.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
у х в а л и в:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді двох років обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Речовий доказ посвідчення водія Серії НОМЕР_1 від 24.12.2016, видане ТСЦ №3247 у м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знищити.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2019 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме посвідчення водія Серії НОМЕР_1 від 24.12.2016, видане ТСЦ №3247 у м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи №6114/19-21 від 18.09.2019 року в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. на користь держави.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1