Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/785/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 19 травня 2020 рокудо 17 липня 2020 року включно,
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.
Клопотання обґрунтовує тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано та надалі продовжено строк дії запобіжного заходу тримання під вартою. Завершити розгляд справи до закінчення строку дії запобіжного заходу неможливо. По даній справі не допитані потерпілі та свідки. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, переховуватись від суду продовжують існувати і на даний час. ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, крім того він не має постійного місця проживання.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.
Своє рішення суддя мотивував тим, що до закінчення строку тримання під вартою судове провадження не може бути завершене.

Враховуючи обставини кримінального провадження, суд присяжних вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.

З урахуванням наведеного, а також того, що і на даний час продовжують існувати ризики, які вказують на можливість обвинуваченого, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись За таких обставин, суд присяжних вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою передати його на поруки святого ОСОБА_9 .
Свої вимоги апелян6т обґрунтовує тим, що суд першої інстанції проігнорував його клопотання про заміну запобіжного заходу.
Також суд першої інстанції не дослідив усі документи святого ОСОБА_10 , який зобов`язувався його завезти під оберіг ДБР у м. Миколаєві.
Крім того, суд першої інстанції проігнорував документи Св. Богоявленське про його перебування там.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він в ніч з 06.07.2016 року на 07.07.2016 року, точний час органами досудового розслідування не встановлено, перебував біля перехрестя вулиці Кіровоградське шосе з проспектом Будівельників, що в м. Олександрія, Кіровоградської області, де в цей час також знаходилась ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поверталась додому зі святкування свята «Івана Купала», яке відбувалось на території пляжу «Розвага», який розташований на території мікрорайону «Перемога», що в м. Олександрія, Кіровоградської області.

Перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_11 у якої при собі він побачив жіночу сумочку.

У цей час у ОСОБА_7 , який будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, виник злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 з метою заволодіння особистими речами останньої. Для чого у подальшому виконуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя потерпілої та заволодіння її майном, ОСОБА_7 невстановленим в ході досудового розслідування тупим предметом наніс декілька ударів у життєво важливий орган, тобто по голові ОСОБА_11 , тим самим спричинив останній згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1774/279 від 08.07.2016 року тілесні ушкодження у вигляді: забій головного мозку, відкрита черепно-мозкова травма, множинні переломи черепу та кісток обличчя.

Після чого, ОСОБА_7 , впевнившись у тому що ОСОБА_11 не зможе чинити опір та не завадить йому заволодіти її майном, забрав її сумочку з особистими речами та з місця події зник у невідомому напрямку. Потерпіла ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці.

Крім того, 26 липня 2016 року, близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи на березі річки Інгулець на території парку імені Шахтарів, в місті Олександрія, Кіровоградської області, підійшов до раніше не знайомої йому ОСОБА_12 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, застосував насильство, котре не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого у момент його заподіяння, що виразилося у нанесені одного удару в область голови ОСОБА_12 , не встановленим предметом, намагався заволодіти жіночою сумкою останньої, проте ОСОБА_12 вчинивши опір намагалася зникнути з місця події.

Після цього, ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_7 , кинула свою сумку з грошовими коштами в сумі 1500 гривень, на ґрунтове покриття, та почала тікати з місця події.

В свою чергу, ОСОБА_7 , відкрито заволодівши сумкою потерпілої ОСОБА_12 , з місця події зник, та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши цим самим, потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень.

Крім того, 01.08.2016 року, точний час органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Олександрії Кіровоградської області, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині зустрівся з малолітнім ОСОБА_13 . Так, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на позбавлення життя малолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, наявним у нього предметом, за своїми властивостями схожим на петлю, обмотав та затягнув шию малолітнього ОСОБА_13 , поваливши останнього на землю, де діючи умисно та цілеспрямовано, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, побоюючись, що останній почне кричати закрив своїми руками отвір роту малолітнього ОСОБА_13 , та за допомогою завчасно приготованого та принесеного з собою тупого предмету, став наносити удари по голові останнього, чим спричинив йому, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1808/309 від 04.08.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, множинних переломів кісток склепіння та основи черепу, внаслідок чого настала смерть останнього.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження та клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілу, счвацідків по даному кримінальному провадженню, оскільки за вчинення інкримінованих їм злочинів, їм загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, а також, як особа, що неодноразово судима та схильна до скоєння злочинів може вчинити інше кримінальне правопорушення .
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачений вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того колегія суддів враховує, що змінився склад суду і розгляд кримінального провадження розпочато заново.

Також необхідно зазначити про особу ОСОБА_7 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи та проживання, жодних заробітків, не одружений, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

При цьому колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 проживає без постійного місця проживання, що в свою чергу унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу вчинити нове кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.
А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_7 не має жодних заробітків, немає постійного місця проживання колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисників про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується апеляційних доводів ОСОБА_7 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

В матеріалах справи наявний лист Кіровоградського обласного відділення Всеукраїнської благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей які живуть з віл/снід» за підписом ОСОБА_10 , відповідно до якого благодійна організація готова надати ОСОБА_7 соціальний супровід і допомогу в адаптуванні к законослухняному житті.
При цьому в матеріалах справи не має жодного зобов`язання осіб про те, що вони поручаються за виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, з 19 травня 2020 рокудо 17 липня 2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_14 Ремез