ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2233/20 Справа № 199/8986/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000233 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, який має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 26.06.2019 Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
2) 05.08.2019 Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 21.10.2019 даний вирок змінено та за ч. 2 ст. 186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком від 26.06.2019, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05.08.2019 року, зміненого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2019 року, та остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 12.09.2019 приблизно о 23:00 годині ОСОБА_7 проходив по вул. Канівська у місті Дніпрі, де звернув увагу на будинок № 2. Наблизившись до вказаного будинку, ОСОБА_7 побачив, що на території домоволодіння нікого не має та у вікнах не горить світло. В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого чайна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище, а саме: до приміщення сараю, який знаходиться на території вищевказаного домоволодіння.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у сховище, ОСОБА_7 12.09.2019 о 23:20 годині, скориставшись відсутністю можливих свідків, переліз через паркан вказаного домоволодіння, тим самим проник на його територію, де підійшов до сараю та виявив, що двері зазначеного приміщення не замкнені на замок.
Далі, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 через не замкнені двері проник до приміщення сараю, тобто в сховище, яке розташоване на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де на підлозі виявив зварювальну маску-хамелеон МС-2000 вартістю 400 гривень, зварювальний апарат марки «IWM-200» вартістю 2547 гривень. Визначивши вищевказані інструменти для себе, як предмет свого злочинного посягання, ОСОБА_7 , розуміючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, діючи умисно, вчиняючи з корисливих мотивів злочин повторно, з метою особистого збагачення, взяв вищевказані речі, виніс їх з приміщення сараю та зник з місця скоєння злочину, розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд, чим вказаними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2947 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить пом`якшити йому покарання шляхом його зменшення з 5 років 2 місяців до 3 років позбавлення волі, або звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення даної апеляції та просив вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі також не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, не одружений, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, має на утриманні малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується задовільно, щире каяття, яке визнав обставиною, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, та остаточне покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування відносно останнього приписів норм ст. 69, 75 КК України, є цілком законним та обгрунтованим, і апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині даний висновок суду не спростовують, а тому і задоволенню не підлягають.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення йому покарання чи звільнення від нього на підставі ст. 75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4