ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001355 від 11 жовтня 2019 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Берегомет, Кіцманського рну, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученого, раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 , прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

ЄУНСС №725/1288/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Судді: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
Категорія ч.1 ст.115, ч.2 ст. 125 КК України
Провадження №11-кп/822/338/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Цим вироком ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі;

-ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 1-го року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено обрану тримання під вартою.

Строк покарання обраховано з моменту затримання ОСОБА_6 , а саме з 12.10.2019 року.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 5930,15 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних скарг учасників провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі з вироком районного суду повністю не згідний та вважає, що його слід скасувати.

Прокурор Чернівецької місцевої ОСОБА_5 , в своїй апеляційній скарзі обставини вчинення кримінального правопорушення, та які пом`якшують чи обтяжують покарання, достатність та допустимість доказів по епізоду вбивства ОСОБА_12 не оспорює.

Однак, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, по епізоду тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , стороною обвинувачення оспорюється, як і визначена судом кваліфікація кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, міра покарання.

Вважає, що судом при ухваленні рішення, не в повному обсязі взяті до уваги покази надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_8 , та з невідомих причин суд критично поставився до показів обвинуваченого, лише в частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 ..

Стверджує, що до показів обвинуваченого в частині відсутності умислу на спричинення смерті ОСОБА_8 , також слід ставитися критично, оскільки спричинивши два ножові поранення ОСОБА_12 , після яких настала його смерть, ОСОБА_6 наносить один цілеспрямований удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_8 ..

Вказує, що аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, можна беззаперечно стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій. Передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, а саме настання смерті потерпілого ОСОБА_12 та вбивство ОСОБА_8 , який він не довів з причин які від нього не залежали, бо потерпілому вдалося убігти.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в своїй апеляції, зазначає, що дії ОСОБА_6 , який завдав потерпілому двох ножових поранень, одне з яких виявилось смертельним, явно не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту, однак ті факти, що ініціатором конфлікту був не він, агресивно повів себе першим саме потерпілий ОСОБА_12 , різницю в їхньому віці та стані здоров`я, загальну характеристику ОСОБА_12 , який навіть своєю співмешканкою був охарактеризований як особа, що агресивно поводить себе в стані алкогольного сп`яніння та неодноразово заподіювала їй тілесні ушкодження, дають підстави для висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду вбивства ОСОБА_12 , судом першої інстанції були невірно кваліфіковані за ст. 115 ч.1 КК України, а в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 118 КК України «Умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони».

Жодних інших даних, які б спростовували вищевикладене, під час судового слідства встановлено не було.

По епізоду заподіяння ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , судом першої інстанції було вірно встановлено, що у обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, т.я. у ОСОБА_6 не було жодних підстав бажати заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 .. Вони раніше взагалі не були знайомі, познайомились лише в той самий день, між ними не відбувалося жодних конфліктів чи сварок, були відсутні будь-які неприязні відносини.

При цьому, суд, встановивши в судовому засіданні той факт, що легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілому випадково, з необережності, разом з тим засудив його за ст. 125 ч.2 КК України, хоча кримінальна відповідальність за необережне спричинення легких тілесних ушкоджень діючим кримінальним законом не передбачена.

Таким чином, в даному випадку наявна невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

11.10.2019 р., приблизно о 21 годині, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , під час спільного розпиття спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взявши зі столу кухонний ніж, наніс ним два удари ОСОБА_12 в грудну клітину, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в проекції 4-го міжребер`я справа, що проникає в грудну клітину та колото-різаної рани в проекції 12-го ребра справа, по передньо-підпаховій лінії, що проникає в черевну порожнину, внаслідок отримання яких, ОСОБА_12 помер на місці.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Після цього, ОСОБА_6 , 11.10.2019 р., приблизно о 21 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , заподіявши смерть ОСОБА_12 шляхом нанесення йому смертельних ножових поранень, переслідуючи мету умисного заподіяння смерті двом особам, використовуючи те ж знаряддя - кухонний ніж, умисно, протиправно, усвідомлюючи характер своїх дій, бажаючи заподіяння смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наніс йому ножем один удар в область життєво важливих органів, спричинивши останньому, згідно висновку експерта №1044-мд, тілесні ушкодження, а саме непроникаюче поранення грудної клітини зліва, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. Вважаючи цього недостатнім, спробував нанести ще один, удар потерпілому ОСОБА_8 , однак останній зміг уникнути повторного удару.

Таким чином, ОСОБА_6 , органами досудового слідства обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.3 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також незакінченому замаху на вбивство двох або більше осіб.

Разом з тим, провівши судове слідство, допитавши потерпілого ОСОБА_8 , співставівши отримані докази суд1-ї інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 , по цьому епізоду є умисне легке спричинення тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме ст. 125 ч.2 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 , підтримали свої апеляційні скарги, наполягали на їх задоволенні з підстав наведених в них. Просили перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а за ч.2 ст. 125 КК України виправдати. Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_8 , в суді апеляційної інстанції підтримав позицію захисту та заперечував щодо апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Прокурор просив задовольнити його апеляцію, скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 та ч.3 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, й призначити покарання на підставі ст. 70 КК України у вигляді 11-ти років позбавлення волі. Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, їх міркування з приводу доводів наведених в скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, допитавши потерпілого ОСОБА_8 , заслухавши пояснення свідка ОСОБА_14 надані в суді першої інстанції, з`ясувавши аргументи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (далі Конвенція).

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг сторін провадження, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновок суду 1-ї інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.1 КК України (епізод вбивства ОСОБА_12 ), за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних і належним чином досліджених в судовому засіданні доказах, є правильним, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , є непереконливими і такими, що не підкріплені будь-якими фактичними даними, на відміну від сукупності доказів, наведених судом 1-ї інстанції у вироку, зокрема:

- даних, які містяться у висновку судово - медичного експерта №653 від 13.10.-12.12.2019 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_12 настала від геморагічного шоку, як наслідок масивної зовнішньої та внутрішньої кровотечі, які є ускладненням масивного при житті колото-різаного проникаючого, сліпого поранення грудної клітини справа із ушкодженням правого легені та гілок внутрішньо-легеневих судин. Наявність колюче-ріжучого ушкодження на шкірному клапті з правої половини грудної клітини та на третьому міжреберному проміжку, що могло виникнути від травмуючої дії травмую чого знаряддя типу «клинка» ножа, який мав гостре вістря, обушків край та лезо з середнім ступенем гостроти заточки, шириною клинка на рівні занурення більше 2,0 см+1мм, товщиною обушкового краю в межах 1,0мм. ( т.1 а.к.п. 234);
- лікарського свідоцтва про смерть №745 від 13.10.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_12 помер в результаті проникаючого колотого ножового поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені ( т.1 а.к.п. 233);
- постановою про визнання речовим доказом та передачу його на зберігання від 12 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що під час огляду місця події від 11.10.2019 року було виявлено за адресою м. Чернівці, вул. Авангардна,10 ніж зі слідами речовини бурого кольору ( т.1 а.к.п.70);
- даними, які містяться у висновку експертизи №800-І від 19.11.2019 р., відповідно до яких на ножі, вилученому під час проведення огляду місця події від 11.10.2019 року, виявлено кров потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ( т.2 а.к.п.162).
При цьому, згадані джерела доказів свідчать про те, що потерпілий залишився на місці події, більше не пересувався в просторі і не міг зазнати травм за інших обставин.

Вищевказані письмові докази, а також показання свідків, які були покладені в основу рішення районного суду, є належними, допустимими та достатніми, й в своїй сукупності і взаємозв`язку доводять ті обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а отже правильно покладені в основу обвинувального вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003р. (далі Постанова Пленуму) умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Як з`ясовано судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом сварка між потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникла з підстав ревнощів.

Допитаний в суді 1-ї інстанції потерпілий ОСОБА_8 , покази якого лягли в основу вироку, показав, що 11.10.2019 р., приблизно о 21 годині, він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 знаходились в квартирі АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої. Під час спільного розпиття спиртних напоїв, виник словесний конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , в ході якого ОСОБА_6 , взявши зі столу кухонний ніж, наніс ним, два удари ОСОБА_12 в грудну клітину. Також вказав, що самих ударів він не бачив, бо у той час відвернувся. Після цього він побачив, що ОСОБА_12 присів на підлогу і в нього йшла кров з живота. Після ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 один удар в область грудної клітини, чим саме він наносив удари він не знає. Свідок після цього вибіг в коридор. Після цього ОСОБА_6 вийшов з кімнати, пройшовши повз ОСОБА_8 і вийшов з квартири. Як стало відомо йому пізніше ОСОБА_12 помер.
При розгляді справи апеляційним судом потерпілий ОСОБА_8 показав, що конфлікт виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на особистому ґрунті. Ще до того, як прийти до ОСОБА_15 . ОСОБА_6 йому розказував, що ОСОБА_12 , коли вип`є стає агресивним до нього, постійно на нього кидається, б`є, а тому просив, щоб у разі такої агресивної поведінки він, ОСОБА_8 , його захистив.
Крім того апеляційний суд звертає увагу й на те, що умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом).
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України).

Проте, на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони (ч.1 ст.36 КК України).

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження наявності фактів будь-яких протиправних посягань зі сторони потерпілого ОСОБА_12 по відношенню до обвинуваченого в момент завдання ударів ножем, які б становили реальну у часі загрозу для життя чи здоров`я ОСОБА_6 та об`єктивно зумовлювали необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння потерпілому фізичної шкоди у виді ударів ножем, в тому числі у життєво-важливі органи, і відповідно могли б викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони відповідно до критеріїв, визначених ст.36 КК України.

Натомість з наданих показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 встановлено, що обвинувачений, потерпілі й свідок разом вживали спиртні напої та через деякий час потерпілий почав сваритися з обвинуваченим. Після цього, ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

На думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 знав та усвідомлював те, що між ним та потерпілим може виникнути конфлікт, що підтверджується показаннями іншого потерпілого ОСОБА_8 , що свідчить про те, що визначальним у його поведінці було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Твердження сторони захисту, що посягання було саме з боку потерпілого, оскільки саме він розпочав конфлікт та намагався завдати ударів ОСОБА_6 , в зв`язку з чим підсудний наніс йому удар ножем з метою свого захисту, суд розцінює критично, оскільки це не підтверджуються жодними доказами, а потерпілий ОСОБА_8 вказував, що все відбулося миттєво.

З огляду на невідповідність знаряддя захисту і нападу, які істотно вплинули на реальне співвідношення сил, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 цілеспрямовано наніс ножем удар потерпілому в область грудної клітки, тобто тілесне ушкодження нанесене у район життєво важливих органів.

Більш того, на думку колегії суддів, відсутність у ОСОБА_6 будь-яких задукоментованих побоїв, тілесних ушкоджень під час його затримання одразу після вчинення кримінальних правопорушення та в подальшому при надходженні й перебуванні у СІЗО, спростовують доводи обвинуваченого, що він оборонявся від нападу потерпілого ОСОБА_12 .

Усе вищезазначене у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджують відсутність суспільно-небезпечного посягання зі сторони потерпілого (яке підлягало в даній обстановці негайному відверненню чи припиненню) в той момент, коли ОСОБА_6 умисно почав наносити удари ножем потерпілому і спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про виникнення у нього, передбаченого ст.36 КК України, права, нібито перевищеного ним.

Враховуючи викладене, колегія суддів правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вважає правильною та не вбачає підстав для її зміни, як на тому наголошує сторона захисту, з огляду на об`єктивну сторону вчиненого кримінального правопорушення, зокрема обстановку, спосіб та знаряддя злочину.

Також, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення по епізоду завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , надав їм належну оцінку в частині спрямованості умислу обвинуваченого та наслідків його дій, й прийшов до вірного висновку щодо необхідності перекваліфікації дій останнього з ч. 3 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115 КК України, тобто незакінченого замаху на вбивство двох або більше осіб на ч.2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розрад здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Такі ж самі роз`яснення містяться й в п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003р.

Судова практика для з`ясування змісту й спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2від 07.02.2003р.).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що жодного умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 у нього не було, а удар ножом був ненавмисний. Із потерпілим ОСОБА_8 познайомився в день події 11 жовтня 2019 року та з самого ранку вказаного дня вживав із ним спиртні напої. Після чого запропонував піти до свого знайомого ОСОБА_12 , при цьому повідомив ОСОБА_8 , що ОСОБА_16 , коли вип`є, поводить себе агресивно по відношенню до нього.

Такі показання обвинуваченого іншими наявними у справі доказами не спростовані.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в суді апеляційної інстанції підтвердив пояснення обвинуваченого щодо обставин їхнього знайомства та показав, що вони всі разом вживали спиртне на протязі дні. Вже ввечері ОСОБА_6 наніс йому один удар в область грудної клітини під час того, як він намагався відштовхнути обвинуваченого від ОСОБА_12 . Вважає, що сам спровокував обвинуваченого, бо підійшов до нього збоку. Уся подія тривала декілька хвилин. Він вибіг на сходи за допомогою, бо ще не знав, що ОСОБА_12 помер. Коли зустрів сусідку, свідка ОСОБА_13 , то попросив її викликати «швидку». Під час того, як вони вдвох стояли в під`їзді і чекали медиків ОСОБА_6 , пройшов повз нього, нічого йому не казав і жодних намагань вдарити чи спричинити тілесні ушкодження не вчиняв, а вийшов на вулицю. Жодних претензій до обвинуваченого він не має, з останнім примирився і тому просить суворо його не карати.

Цими показаннями підтверджуються, а іншими дослідженими судом доказами не спростовуються доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру вчиняти умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 . При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що жодних неприязних відносин між ними не було, вони познайомились лише вранці 11 жовтня 2019 року.

Згідно судово-медичної експертизи №1044 мд від 01.11.2019 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого ножового поранення грудної клітини зліва. Вказане тілесне ушкодження виникло в результаті дії гостро-ріжучого предмету і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (т.1 а.к.п.260).

Тобто, незначна ступінь ушкодження, розмір та локалізація спричиненого поранення потерпілому ОСОБА_8 підтверджує, що ОСОБА_6 не було цілеспрямовано нанесено удару ножом, а виявлене на тілі потерпілого тілесне ушкодження не свідчить про наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 .

Аналізуючи наведені обставини, поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, характер дій обвинуваченого при нанесенні удару потерпілому, обсяг, локалізацію та ступінь тяжкості і небезпеки для життя фактично заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_6 саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 не є доведеною стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

При цьому також враховується, що відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оскільки під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені такі ознаки об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим злочину, які виключають наявність у нього прямого умислу на позбавлення потерпілого ОСОБА_8 життя, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо необхідності перекваліфікації його дій за наслідками, що настали, тобто на ч.2 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розрад здоров`я.

При цьому колегія суддів зазначає, що, реагуючи на дії потерпілого ОСОБА_8 , який намагався зупинити протиправні дії обвинуваченого, ОСОБА_17 , розмахуючи перед ним ножем, не міг не усвідомлювати протиправність своїх дій та фактично заподіяв невизначену шкоду здоров`ю потерпілому ОСОБА_8 , що виразилась у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що і призвело до короткочасного розладу здоров`я.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а інший до особливо тяжких злочинів, незворотні наслідки від його дій смерть людини, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, є особою раніше не судимою, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
А тому, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7-ми років позбавлення волі, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку, прийшов до вірного рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства і заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розрад здоров`я, а відтак, ухвалений відносно нього вирок є законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та

прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3