ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/5024/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/920/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їхнього представника ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 21 08 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою 9 класів, одруженого, механіка ТОВ «СТО БРАТСЬКЕ», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Визначено, що початок строку відбуття покарання слід рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку, зарахувавши у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 29 09 2019 року по 02 03 2020 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого на час ухвалення вироку не обирався.

Задоволено цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1900 грн., на користь ОСОБА_11 майнову шкоду у розмірі 4160 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 шкоду, заподіяну смертю потерпілого, у розмірі 150228 грн. на кожну.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 19770 грн, на користь ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 2730 грн., на користь ОСОБА_11 майнову шкоду у розмірі 19725 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» на користь ОСОБА_11 шкоду, за пошкоджений автомобіль у розмір 100000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Компанія «ПЕРША» на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 50076 грн. на кожну.

Стягнуто зі ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №7/977СЕ-19 від 05 11 2019 року у розмірі 7065,45 грн., судової автотехнічної експертизи №7/1048СЕ-19 від 06 11 2019 року у розмірі 1884,12 грн. та автотоварознавчої експертизи №22268 від 19 11 2019 року у розмірі 5495,00 грн на користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 29 09 2019 року о 18:00 год., керуючи технічно справним автомобілем «MAN TGA 18.480» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «ВЕСТТ 975310» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Чугуїв Печеніги Великий Бурлук» зі сторони смт. Печеніги в напрямку м. Чугуєва зі швидкістю 77 км/год., в районі 1 км+800 м, проігнорував вимоги дорожніх знаків 3.25 Правил дорожнього руху України «Обгін заборонено» та 1.7 «Крутий спуск» порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ-217130 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_14 , внаслідок чого водій ОСОБА_14 та пасажир ОСОБА_15 загинули на місці події від отриманих тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стала тупа травма тіла, травматичний розрив серця, що призвело до крововтрати.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілих (т.2 а.с.122-124).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуваний вирок в частині покарання та призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Такі вимоги обґрунтував тим, що призначене судом першої інстанції покарання є надто суворим за вчинення необережного злочину. Крім того, звернув увагу на наступні обставини, які необхідно визнати такими, що пом`якшують покарання: 1) повне визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння досудовому розслідуванню; 2) визнання у повному обсязі цивільного позову, компенсація витрат на правову допомогу всім потерпілим; 3) позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання; 4) наявність на утриманні двох малолітніх дітей, 30 06 2011 року народження та ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружини, яка не працює за станом здоров`я, а також батьків похилого віку із вадами здоров`я (а.с.132-136).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити апеляційній вимоги у повному обсязі, посилаючись на зазначені у апеляційній скарзі обставини.

Прокурор, потерпілі та їхній представник вважали, що саме обране судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Представник цивільного відповідача, при вирішення питання про вид та міру покарання щодо обвинуваченого, поклався на розсуд суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та представника цивільного відповідача, з`ясувавши позицію потерпілих та їх представника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, а також документи, надані захисником обвинуваченого в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не лише на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, одружений, має двох малолітніх дітей: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працевлаштований, за місцем мешкання характеризується позитивно, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, ту обставину, що обвинувачений добровільного відшкодував шкоду потерпілим, а також думку потерпілих щодо виду та міри покарання.

На підставі цього суд зробив висновок про призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначених санкцією інкримінованої статті, з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч.2 ст.50 КК України мета покарання у виді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст.65 КК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин, висловив жаль з приводу скоєного.

Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставиною, як таку, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апелянта про безпідставне невизнання судом обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння встановленню істини в суді, добровільне відшкодування завданих потерпілим збитків та усунення заподіяної потерпілим шкоди, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, хворої дружини та матері похилого віку, є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 після ДТП надавав пояснення працівникам поліції, залишався на місці пригоди, не змінював та не пошкоджував слідову інформацію та речові докази. Під час допиту надавав детальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення та виконував всі свої процесуальні обов`язки. Пояснення, які ОСОБА_7 давав поліції безпосередньо після зіткнення транспортних засобів (арк.к.п.40), співпадають з поясненнями, наданими в ході судового розгляду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за доцільне, на підставі ст.66 КК України, визнати активне сприяння встановленню істини в суді обставиною, яка пом`якшує покарання.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, апеляційним судом підтверджено та не заперечувалось потерпілою стороною, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілим матеріальну шкоду та компенсував витрати на правову допомогу. Дана обставина підтверджується заявами цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про відмову від позовних вимог (т.2 а.с.62-64, 64-65, 66-67).

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілі підтвердили, що до винесення вироку судом першої інстанції, ОСОБА_18 відшкодував кожній із потерпілих матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Оскільки вказані обставини було встановлено ще до ухвалення вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково не врахував дану обставину як таку, що у відповідності до положень ст.66 КК України, пом`якшує покарання, тому визнає її такою в ході апеляційного розгляду.

З апеляційної скарги обвинуваченого також вбачається, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, 2007 року народження (т.2 а.с.143), та 2011 року народження (т.2 а.с.144), хворі дружина та матір, що підтверджується представленими у судовому засіданні довідками «Центру первинної медико-санітарної допомоги №3» лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №14 від 11 01 2021 року а також копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого №911/7.

Зважаючи на наведене, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, неврахування всіх обставин кримінального провадження та обставин, що пом`якшують покарання, знайшли своє підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував матеріальну шкоду, завдану злочином, а також витрати на професійну правничу допомогу, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, а також дружини та матері, які у зв`язку з захворюваннями мають інвалідність, колегія суддів вважає за необхідне визнати наведені обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Позитивна характеристика, на яку також посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, не є обставиною, яка пом`якшує покарання, однак враховується судом при обранні виду та міри покарання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить застосувати щодо нього положення ст.75 КК України, однак, на думку колегії суддів, виходячи з обставин справи, тяжкості скоєного злочину та наслідків, які настали внаслідок протиправних дій обвинуваченого, звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам призначення покарання, не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів.

Разом з тим, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених ОСОБА_7 порушень Правил безпеки дорожнього руху, колегія суддів вважає що у даному випадку, за конкретних обставин, при призначенні покарання обвинуваченому доцільно буде застосувати положення ч.1 ст.69 КК України.

Відповідно до положень зазначеної статті, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.3 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Судом першої інстанції визначено ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Колегія суддів за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які перелічені вище, враховуючи особу винного, вважає можливим призначити ОСОБА_7 основне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, яке відповідатиме меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції слід змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 21 08 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, - змінити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - задовольнити частково.

На підставі ст.66 КК України визнати обставинами, які пом`якшують покарання: активне сприяння встановленню істини в суді; добровільне відшкодування завданих потерпілим збитків та усунення заподіяної потерпілим шкоди; наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, хворої дружини та матері похилого віку.

На підставі ст.69 КК України знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання до 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4