Єдиний унікальний № 946/4783/20
Провадження № 1-кп/946/544/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

14 грудня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Кіровоград, громадянина України, з вищою освітою, одруженого (на утриманні має неповнолітню дитину), не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6 , представниця персоналу органу пробації ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду на 27.10.2020 р. Цивільний позов від потерпілого до суду не надходив. Крім того, судом неодноразово вживалися вичерпні розумні заходи щодо виклику потерпілого за адресою його місця проживання та реєстрації його місця проживання, що зазначена в обвинувальному акті. Так, судом неодноразово надсилалися на вказану адресу судові повістки про виклик до суду, однак ані поштою, ані поліцейським, ані прокурором їх вручити не виявилося за можливе (окрім як на 27.10.2020 р.), що підтверджується поштовими повідомленнями, рапортом поліцейського та поясненнями прокурора.

За вказаних обставин судом були створені всі умови для реалізації прав потерпілого на доступ до правосуддя, однак, він, знаючи про здійснення судового розгляду кримінального провадження, жодного разу не виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 57 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), та за викликом до суду не прибув, завчасно особисто не повідомив суд про причини неможливості прибуття.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, за наведених обставин, суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого ОСОБА_6 з`ясувати всі обставини судового розгляду, який не був учасником подій та очевидцем у розглядуваному провадженні, відповідно до ст. 325 КПК, дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

У судове засідання також не з`явилася представниця персоналу органу пробації ОСОБА_7 , про дату, час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання повідомлення. Відповідно до ч. 3 ст. 327 КПК, неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.03 квітня 2020 року о 17:52 годині водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. 1.5., п/п. «б» п. 2.3., п/п. «б» п. 8.4., п. 16.11. та вимоги знаку 2.1 розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. (далі ПДР).
Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_3 , керуючи власним технічно справним автомобілем «PEUGEOT 508» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у денний час доби по асфальтованому сухому дорожньому покриттю вулиці Рєпіна, з боку проспекту Суворова (непарний бік) у напрямку вулиці Чехова в м. Ізмаїл Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, що позначені дорожньою горизонтальною розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах.
Наближаючись до нерегульованого перехрестя з проспектом Суворова (парний бік), водій ОСОБА_3 мав намір перетнути його у прямому напрямку.
При цьому, ОСОБА_3 не міг не розуміти, що знаходиться на другорядній відносно проспекту Суворова дорозі, оскільки про це його інформував дорожній знак пріоритету 2.1. «Дати дорогу», встановлений перед перехрестям на опорі ЛЕМ праворуч за ходом руху, однак ОСОБА_3 заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не вжив, не переконався, що при виїзді на головну дорогу своїми діями він не створить небезпеку у русі для інших учасників, чим виявив кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення.
У той же час, по проїзній частині проспекту Суворова (парний бік) з боку вулиці Михайла Грушевського у напрямку вулиці Короленка до перехрестя з вулицею Рєпіна зі швидкістю близько 45 50 км/год у правій смузі свого напрямку руху наближався технічно справний мотоцикл «ALPHA ZS 110F», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 .
При виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги водій ОСОБА_3 вкрай не був уважним, грубо проігнорував вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1. «Дати дорогу», при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки, щоб дати дорогу транспортним засобам, які під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, через що позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки, зі швидкістю близько 34 35 км/год виїхав на перехрестя у прямому напрямку, чим створив аварійну ситуацію для водія мотоциклу ОСОБА_8 , який з моменту виявлення небезпеки у русі встиг тільки застосувати незначний відворіт керма праворуч.
Як наслідок, дії водія ОСОБА_3 , пов`язані з порушенням вимог Правил дорожнього руху, призвели до зіткнення на перехресті мотоцикла «ALPHA ZS 110F» державний номерний знак НОМЕР_2 , що контактував своєю передньою частиною з правим бортом автомобіля «PEUGEOT 508», номерний знак НОМЕР_1 , в районі передніх дверей, із закиданням водія ОСОБА_8 на кузов цього автомобіля і подальшим його падінням на дорожнє покриття та перекидання мотоцикла.
В результаті ДТП водієві мотоцикла «ALPHA ZS 110F» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13:30 годині в КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня», а саме: а) відкрита черепно-мозкова травма у формі вогнищевих та периваскулярних геморрагій; вогнищевих субарахноїдальних крововиливів у м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу (під тверду мозкову оболонку), перелом кісток основи черепа (вдавленого перелому лобної кістки), вогнищевих крововиливів у м`яких тканинах лобної та потиличної області; б) синець на верхній та нижній повіці лівого ока, забійно-рвана рана на зовнішньому краю лівої брові.
Смерть ОСОБА_8 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього відкритою черепно-мозковою травмою, отриманою в результаті ДТП. Безпосередньою причиною смерті виступило ускладнення травми, що призвело до травматичного набряку головного мозку.

Отже, водій автомобіля «PEUGEOT 508» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 шляхом належного виконання вимог п. 1.5., п/п. «б» п. 2.3., п/п. «б» п.8.4., п.16.11. та вимог знаку 2.1 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП, і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Стаття (частина статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
3.Кримінальний кодекс України
«Стаття 286. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
1. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,
карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
2. Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження,
караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що учасники судового провадження не піддали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням документів, що стосуються витрат на залучення експертів, заходів забезпечення кримінального провадження та особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

5.У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставин кримінального правопорушення та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, спосіб, яким він здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Так, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 03.04.2020 р. о 17:50 год. він рухався по вул. Рєпіна у м.Ізмаїл з боку залізничного вокзалу, та перетинав проспект Суворова, який має дві окремі для руху в кожному напрямку дороги. На непарному боці пр. Суворова він виконав вимоги дорожнього знаку «Стоп», зупинився, та продовжив рух прямо. Далі, проїжджаючи парк, що відділяє непарний бік проспекту від парного, він дивився праворуч щодо наявності для нього перешкоди для руху по головній дорозі парного боку пр.Суворова. На дорозі, по якій він рухався праворуч був встановлений дорожній знак «Дати дорогу». Але те перехрестя дуже небезпечне, там завжди трапляються ДТП, оскільки дуже обмежена оглядовість. І він в той день не помітив мотоцикліста, що рухався по пр. Суворова, та повернув голову прямо, прискоривши автомобіль, почав перетинати перехрестя, але відчув зіткнення в його автомобіль мотоцикла. Він відразу ж зупинив автомобіль, вийшов та почав вживати заходи щодо надання невідкладної допомоги водію мотоцикла, який перебував без свідомості, а саме він викликав швидку допомогу. Після цього його друзі та родичі поїхали з потерпілим до лікарні.

Далі, він з родичами кожного ранку приходили до лікарні та повністю сплачували усі витрати на лікування потерпілого. Але потерпілий помер, так і не прийшовши до тями. Усі витрати на поховання він також взяв на свій рахунок. Усього на лікування та поховання потерпілого ним було витрачено 51 000 грн. Після цього з боку потерпілого до нього ніяких прохань, претензій або зауважень щодо відшкодування шкоди не надходило. Він дуже шкодує про те, що сталося, розуміє, що саме його дії призвели до таких наслідків, і це велика трагедія, як для нього, його сім`ї, так і для сім`ї потерпілого, оскільки настала смерть людини. Обвинувачений також зауважив, що на теперішній час він не працює, хоча має достатньо пропозицій, оскільки перебуває у стані невизначеності, тому що після звільнення з військової служби в запис, його робота завжди була пов`язана з керуванням транспортного засобу. Тому просив суд, по можливості, не позбавляти його права керування транспортними засобами, щоб він мав можливість влаштуватися на роботу.

6.Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 33/170-2020 від 12.06.2020 р., ОСОБА_8 завдані тілесні ушкодження, що зазначені у п. 1 вироку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю загиблого ОСОБА_8 .
7.З п. 1.5. ПДР вбачається, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

8.Згідно п/п. «б» п. 2.3. ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
9.Відповідно ж до п. 16.11. ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

10.Таким чином, досліджені обставини провадження дозволяють суду дійти висновку про те, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, діючи з необережності у формі кримінальної протиправної самовпевненості, порушив п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., п. 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР, що спричинило смерть потерпілого, та ці суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого перебувають у прямому причинно-наслідкову зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 ПДР. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
11.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

12.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_3 .

Мотиви призначення покарання
13.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

14.При цьому слід зазначити, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання, призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, та/або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначити чи не призначати додаткове покарання, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Також в рамках цієї діяльності приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК, за змістом якої рішення про призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або про призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини КК за цей злочин, суд може прийняти лише у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, при цьому рішення про це має бути умотивованим.

15.Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

16.Суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_3 вчинив необережний, але тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть потерпілого.

17.За місцем проживання, колишнім місцем служби та роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно.

18.Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як низькі. Органом пробації зроблений висновок про те, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі можливе.

19.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , його позитивних характеристик, того, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував завданий збиток, а також того, що у обвинуваченого відсутні обставини, які обтяжують покарання, та низькі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, суд у відповідності до вимог КК та передбачених ним санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з призначенням йому остаточного основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.286 КК з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, та зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для застосовування положень ст. 69 КК.

20.При цьому судом враховані висновки Верховного Суду щодо дискреційних повноважень суду щодо визначення виду та міри покарання (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі №753/13972/17 та від 06 серпня 2020 року у справі №759/13520/18).

21.Враховуючи суспільно-небезпечні наслідки, що настали внаслідок кримінально протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 у виді смерті особи, що безпосередньо впливає на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку суду, обвинуваченому має бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке сприятиме його виправленню та запобігання нових кримінальних правопорушень не тільки обвинуваченим, а й іншими особами. При цьому при призначенні додаткового покарання суд враховує, що обвинувачений на даний час не працює, і право керування не пов`язане з його основним джерелом доходів. Крім того, раніше виконувана обвинуваченим робота, пов`язана з керуванням транспортним засобом, та можлива в майбутньому така робота не може бути перешкодою в призначенні цього виду покарання, оскільки, з урахуванням тяжкості і характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також принципів співмірності та справедливості покарання, його все ж слід тимчасово відсторонити від керування транспортними засобами. Так, Конституційний Суд України в абз. 5 п/п. 4.1. п. 4. Рішення від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
22.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися.

23.В силу ч. 2 ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових автотехнічних експертиз № 440-А від 22.06.2020 р. та № 445-А від 10.06.2020 р. в сумі по 1 471,05 грн, кожна, а також судової комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи № 20-3696/3697 від 16.07.2020 р. в сумі 5 393,52 грн, а всього у загальній сумі 8 335,62 грн.

24.В силу ч. 4 ст. 174 КПК, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладені на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 р. на вилучені 03.04.2020 р. в ході огляду місця ДТП автомобіль «PEUGEOT 508»номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикл «ALPHA ZS 110F»номерний знак НОМЕР_2 , з поміщенням транспортних засобів на спеціальний майданчик №11 тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів ГУНП в Одеській області, які в силу п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК слід повернути законним володільцям ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_6 , відповідно. Накладений арешт на інші речі, а саме на компакт-диск з відеозаписом ДТП слід залишити без змін, та в силу п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК його слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:
1.ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
2.На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки.

3.В силу ст. 76 КК покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст.76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

4.Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 14 грудня 2020 року.

5.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у загальній сумі 8 335,62 грн (вісім тисяч триста тридцять п`ять гривень шістдесят дві копійки).

6.З набранням вироком законної сили скасувати накладені на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 р. арешт на вилучені 03.04.2020 р. в ході огляду місця ДТП предмети, та:

автомобіль «PEUGEOT 508»номерний знак НОМЕР_1 , поміщений на спеціальний майданчик №11 тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів ГУНП в Одеській області, повернути законному володільцю ОСОБА_3 ;

мотоцикл «ALPHA ZS 110F»номерний знак НОМЕР_2 , на спеціальний майданчик №11 тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів ГУНП в Одеській області, повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

7.Накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2020 р. арешт на добровільно виданий ОСОБА_9 . CD-R диск з відеозаписом по факту ДТП за 03.04.2020 р. з камери відеоспостереження, яка розташована на фасаді ТОВ «Авто Груп плюс» по пр. Суворова, 138-а у м. Ізмаїл, залишити без змін, та зберігати його в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

8.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

10.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

11.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1