У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастова Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21 січня 2014 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
- 07 лютого 2014 року цим же судом за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, який 02 червня 2017 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців 9 (дев`ять) днів,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік,

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Згідно з вироком суду, 22 вересня 2019 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Продукти» по вулиці Комарова в місті Фастові Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_8 кулаком два удари в голову, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді рани на лівій вушній раковині, синця в лівій завушній ділянці, які згідно з висновком експерта № 377/д 15 від 18 грудня 2019 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 ногою ще кілька ударів в область черева, внаслідок чого спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді синця на передній поверхні живота, яке згідно з висновком експерта № 377/д 15 від 18 грудня 2019 року за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 13 квітня 2020 року приблизно о 14 годині ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в гостях у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , умисно, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу зайшов до кімнати спальні, звідки повторно таємно викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон вартістю 1778 гривень 04 копійки, в якому знаходились дві сім-картки вартістю 60 і 70 гривень, на рахунку яких були 150 і 125 гривень відповідно. Після цього ОСОБА_6 залишив місце події, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2183 гривень 04 копійки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_6 у їх вчиненні та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою сімейні обставини ОСОБА_6 , зокрема те, що він проживає разом з матір`ю похилого віку, яка є пенсіонером і здоров`я якої обтяжено рядом захворювань, що обвинувачений фактично доглядає за нею, допомагає їй у здійсненні домашніх робіт, веденні домашнього господарства, вирішенні побутових проблем, а також матеріально забезпечує її, будучи неофіційно працевлаштованим. На переконання апелянта, наведені обставини у сукупності зі щирим каяттям ОСОБА_6 у вчиненому, що визнано обставиною, яка пом`якшує його покарання, вказує про те, що реальне відбування призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі є явно несправедливим та суворим.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, в поданих заявах підтримали доводи апеляційної скарги, просять розглянути справу у їх відсутність. Інші учасники судового розгляду клопотань про відкладення розгляду провадження не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора щодо безпідставності апеляційної скарги сторони захисту, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого, належного ОСОБА_11 , майна (крадіжці), вчиненому повторно, та в умисному заподіянні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за викладених у вироку фактичних обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких не досліджувалися, апеляційним судом згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених і викладених судом у вироку фактичних обставин кримінальних правопорушень дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 та за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Так, за приписами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, на виконання вимог ст. 65 КК України, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які ст. 12 КК України віднесені до нетяжкого злочину та кримінального проступку, дані про його особу, що він раніше судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується негативно, а також взяв до уваги викладений у досудовій доповіді висновок уповноваженого органу з питань пробації про те, що застосування соціально-виховних заходів, необхідних для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції від суспільства.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.

Зваживши наведені обставини в сукупності, що впливають на захід примусу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах, встановлених санкціями частин статей закону, за якими він визнаний винуватим, а саме за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню, та за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, що захисником в апеляційній скарзі фактично не оскаржується.

Твердження захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги того, що обвинувачений здійснює догляд за своєю матір`ю похилого віку, допомагає їй у побуті та матеріально забезпечує, є неприйнятними, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про працевлаштування ОСОБА_6 та отримання ним заробітку. Водночас, згідно з наявною в справі характеристикою обвинуваченого, він, проживаючи разом з матір`ю, веде аморальний спосіб життя і поводиться агресивно.

Будь-яких інших обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при визначенні ОСОБА_6 покарання та порядку його відбування, захисником в апеляційній скарзі не наведено. Не встановлено таких і колегією суддів під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Враховуючи наведені встановлені обставини у кримінальному провадженні, які впливають на призначення покарання та на порядок його відбування, зокрема ступінь тяжкості, характер та конкретні обставини вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особу, з огляду на те, що обвинувачений, будучи неодноразово судимий до реальної міри покарання у виді позбавлення волі, після звільнення з місць відбування покарання належних висновків для себе не зробив і знову вчинив два умисних кримінальних правопорушення, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність його особи, колегія суддів переконана, що призначене обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі він повинен відбувати реально, в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим не вбачає законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це просить захисник ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі, оскільки це не сприятиме досягненню мети покарання виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

За наведених підстав апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3