Справа № 736/1906/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/402/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000215 від 15.07.2019 року, за апеляційною скаргою законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківка Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

За вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу йому не обирався.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2019 року, близько 21-00 год., ОСОБА_8 знаходячись у приміщенні Наумівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Корюківської міської ради Чернігівської області за адресою: с. Наумівка, вул. Стрільця, № 1, Корюківського району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на дерев`яній лавці під стіною, схопивши останнього рукою за горло підняв та вдарив потиличною ділянкою голови і спиною об стіну після чого повторно схопив за одяг в області передньої поверхні грудної клітини підняв та потиличною ділянкою голови і спиною вдарив об стіну.

В результаті вказаних умисних дій малолітній ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи T70; 55 від 30.07.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в тім`яній ділянці голови по серединній лінії, синця в ділянці шиї та синця по передній поверхні грудної клітки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 93 від 04.12.2019 (до висновку судово-медичної експертизи № 55 від 30.07.2019) малолітній ОСОБА_6 у результаті вищезазначених дій отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в потиличній ділянці голови по серединній лінії, синця в ділянці шиї та синця по передній поверхні грудної клітки, а саме: синець в потиличній ділянці голови по серединній лінії утворився від дії тупого предмету, а саме від удару об стіну; синець в ділянці шиї утворився від дії тупих предметів, а саме від рук нападника в момент захвату шиї пальцями; синець по передній поверхні грудної клітки утворився від дії тупих предметів, а саме від дії рук нападника.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У апеляційній скарзі законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просив вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом 1 інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі враховані обставини, при яких його малолітньому сину були нанесені тілесні ушкодження, а також поведінка обвинуваченого до вчинення злочину, який, на думку апелянта, в даній ситуації повинен був вирішувати конфлікт іншим способом, а не вчиняти насильство над дитиною.

Вказує, що від дій обвинуваченого син дуже злякався, на даний час його поведінка змінилась, він замкнувся у собі.

Також суд 1 інстанції необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , щире каяття, так як визнання ним вини викликане не каяттям, а зібраними по справі доказами. Крім того, протягом тривалого часу обвинувачений не намагався відшкодувати завдані збитки та вибачитися перед потерпілим.

Враховуючи вище вказані обставини, апелянт вважає, що в даному випадку ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді громадських робіт на строком 200 годин, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження

Законний представник малолітнього потерпілого у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вироку суду та посилити обвинуваченому призначене покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги законного представника малолітнього потерпілого.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив ухвалюючи судове рішення

Заслухавши доповідь судді, доводи законного представника малолітнього потерпілого, показання обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст.404 КПК).

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом в порядку ст.349 КПК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіривши доводи законного представника малолітнього потерпілого про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання, - скоєння кримінального правопорушення щодо малолітнього, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, особу обвинуваченого, який працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання компрометуючими матеріалами міськрада не володіє, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, вибачився перед потерпілими, висновок органу пробації, згідно якого ризик вчинення нового кримінального правопорушення є середнім та призначив покарання у виді штрафу.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь-яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі законного представника малолітнього потерпілого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості немає. При цьому, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які вона посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення. З даних підстав колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги законного представника потерпілого про неврахування обставин, при яких його сину були нанесені тілесні ушкодження, та поведінка обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, що на думку апелянта є підставами для посилення покарання.

Доводи апелянта щодо безпідставного визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений повністю визнав свою вину, що свідчить про почуття каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

Тому апеляційна скарга законного представника малолітнього потерпілого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку при апеляційному перегляді колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4