Справа № 204/7759/20
Провадження № 1-в/204/1433/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 82 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
19 листопада 2020 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 82 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 .
Представник установи ОСОБА_5 підтримав подання та просив його задовольнити, суду пояснив, що засуджений ОСОБА_3 перебуває в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з 20 лютого 2020 року. З 21 лютого 2020 року ОСОБА_3 було зараховано до складу господарчої обслуги. За період відбування покарання порушень режиму не допускав. Засуджений характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки. Має подяку від 21 серпня 2020 року. На даний час засуджений працює кухонним робітником. Щодо можливості застосування заохочення, то це питання розглядається стосовно кожного засудженого кожного місяця. ОСОБА_3 відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», оскільки виявив таке бажання, а також хотів працювати в господарчій обслузі установи. Засуджений за час відбування покарання виконував всі покладені на нього обов`язки. Чому засудженого не було направлено для подальшого відбування покарання в Державну установу «Бердянська виправна колонія № 77» він пояснити не може. На теперішній час установа вважає за доцільним застосувати до ОСОБА_3 ст. 82 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав подання та просив його задовольнити та застосувати до нього ст. 82 КК України. Пояснив, що він з перших днів коли потрапив до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» був зарахований до господарчої обслуги установи. Чому так довго не виконувався вирок він пояснити не може. Він був затриманий по вироку суду коли він був на своєму робочому місці, на той час він працював в будівельному магазині в м. Дніпро. Йому дали заохочення у вигляді подяки за те, що він брав участь у ремонті харчового блоку ДУ «ДУВП № 4». Не може пояснити та назвати в яких саме виховних заходах та програмах він приймає участь в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
Після дослідження судом матеріалів особової справи ОСОБА_3 змінив свої пояснення та повідомив, що в лютому 2020 року його було затримано в Херсонській області, він там працював в будівельному магазині. Він був двічі засудженим в 2014 році та 2015 року. Покарання у виді штрафу на користь держави в нього не має. В 2014 році його було засуджено до двох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік. Так, дійсно він раніше був засудженим за ст. 309 КК України. Він дійсно переховувався від виконання вироку суду. Він матеріальну шкоду на користь потерпілого за вироком суду від 2015 року сплатив ще в 2015 році, йому реквізити для сплати надав представник потерпілого після судового засідання. Він дані грошові кошти переводив через банківську установу, однак квитанції в нього про перерахування даних грошових коштів не має.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні подання установи, оскільки засуджений ОСОБА_3 сумлінною поведінкою не довів своє виправлення, тому передчасно застосовувати до засудженого ст. 82 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 3 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків передбачених ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання.
Вирок суду набрав законної сили 28 листопада 2014 року.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року, остаточно до відбуття два роки один місяць позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський трубний завод» 12126 грн.
Вирок суду набрав законної сили 28 листопада 2015 року.
Засуджений ОСОБА_3 з 20 лютого 2020 року утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
За змістом ст. 82 КК України, умовами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині четвертій цієї статті; наявність факту того, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 1 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 під дію ст. 82 КК України підпадає по відбуттю 1/3 частини строку призначеного йому покарання, згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_3 має одне заохочення, а саме 21 серпня 2020 року за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці.
Однак суд зазначає, що наявність заохочення та відсутність стягнень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання більш м`яким, так як існує ряд обставин які враховані судом при розгляді подання.
При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.
Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.
При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, подяка йому була надана за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а також з нагоди відзначення державного свята «Дня Незалежності України», тобто в обов`язкових заходах, передбачених Правилами внутрішнього розпорядку установи. Будь які заохочення з боку адміністрації установи за виявлену ініціативу з боку самого засудженого відсутні, що свідчить про відсутність такої ініціативи у засудженого.
Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.
Як вбачається з довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 , протягом 2020 року до нього було застосовано 1 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_3 заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії нетяжкого злочину.
Як вбачається із характеристики, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 лютого 2020 року. Під час тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» порушень вимог режиму утримання не допускав, заохочень не мав. З 21 лютого 2020 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, дисциплінарних стягнень не має, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має заохочення. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, виконує їх законні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. До виховних заходів відноситься відповідально. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований кухонним робітником установи. До праці ставиться добре, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта». Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі. Зв`язки з рідними цінує. За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. Стан здоров`я задовільний. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Вину у скоєному злочині усвідомив. Згідно вироку суду майнового позову не має
Судом не приймається до уваги зазначена в характеристиці участь засудженого ОСОБА_3 у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта» та в організації виховних заходів, які проводяться в установі, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 не знає в яких саме програмах він бере участь, що свідчить про невідповідність відомостей зазначених в поданні фактичним обставинам.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, обґрунтування необхідності заміни ОСОБА_3 основного призначеного покарання на більш м`яке, з огляду на його позитивне характеризування за місцем відбування покарання та відсутність стягнень, - не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений усвідомив скоєне, розкаявся і як наслідок, зробив самостійні кроки на усунення наслідків свого правопорушення, шляхом відшкодування шкоди потерпілому.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст. 82 КК України та не відповідають положенням ст. 9 КВК України.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Згідно витягу з наказу начальника установи від 21 лютого 2020 року засудженого ОСОБА_3 було зараховано до складу господарчої обслуги установи, на посаду кухонного робітника першого розряду.
28 квітня 2020 року міжрегіональною комісією з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було визначено ОСОБА_3 вид установи виконання покарань, а саме виправну колонію мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі, а саме в Державній установі «Бердянська виправна колонія № 77».
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_5 не зміг пояснити суду, чому засуджений ОСОБА_3 , якому відповідно до наряду про направлення особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, із слідчого ізолятору установи до установи виконання покарань було визначено місце відбування покарання Державну установу «Бердянська виправна колонія № 77».
Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що засуджений ОСОБА_3 знаючи про наявність відносно нього вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року, та відповідно до якого йому було призначено покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі, умисно ухилявся від його виконання та був оголошений у державний розшук, лише 19 лютого 2020 року його було затримано О/у СНП Новокадацького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в Херсонській області, та доставлено для відбування покарання на підставі вироку суду.
При цьому, в судовому засіданні засуджений намагався скрити факт ухилення від відбування покарання та свого переховування, вводячи суд в оману, з метою формування у суду позитивного образу.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_3 , як позитивних (отримання одного заохочення), так і негативних чинників (ухилення від виконання вироку суду, в зв`язку з чим його було оголошено у державний розшук), які не дають змогу суду з впевненістю прийти до висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та виховання, що, є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для зміни невідбутої частини покарання на більш м`яке.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 82 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1