Справа №487/4104/20
Провадження №1-кс/487/5695/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , скаржника - ОСОБА_4 , представника скаржника - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_4 на відмову слідчого Другого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000732 за ч.1 ст.388 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
17.09.2020 ОСОБА_4 звернулась до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконною відмову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000732 за ч.1 ст. 388 КК України. Зобов`язати слідчого надати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні та допитати в якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Скаргу ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 20.08.2019 звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві з заявою про залучення до кримінального провадження № 0000732 за ч.1 ст. 388 КК України в якості потерпілої. 04.09.2020 нею було одержано листа слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , в якому останній зазначив про відсутність підстав для залучення її в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні. Вважає такі дії слідчого незаконними, оскільки відповідь є незаконною, невмотивованою, та прийнятою у поза процесуальному порядку.
В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_4 зазначала, що ТУ ДБР у м.Миколаєві розслідується кримінальне провадження № 0000732 за ч.1 ст. 388 КК України. В межах розгляду кримінального провадження було проведено обшук у квартирі, яку вона наймає, та вилучені належні їй кошти. Вважає, що є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, в зв`язку з чим звернулась до слідчого з заявою про залучення її в якості потерпілої. Однак листом слідчого їй було відмовлено, чим порушено її права.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав, наполягав на її задоволенні. Стверджував що слідчий незаконно, безпідставно відмовив скаржниці у визнанні її потерпілою. Просив зобов`язати слідчого допитати ОСОБА_4 в якості потерпілої у кримінальному провадженні.
Слідчий у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги.
Вислухавши пояснення ОСОБА_4 , захисника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні ТУ ДБР у м.Миколаєві перебуває кримінальне провадження № 0000732 за ч.1 ст. 388 КК України.
20.08.2019 року ОСОБА_4 звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві з заявою про залучення до кримінального провадження № 0000732 за ч.1 ст. 388 КК України в якості потерпілої.
Згідно листа слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_4 , заява від 20.08.2019 була розглянута, та повідомлено, що заява аналогічного змісту вже була предметом розгляду, 31.07.2020 надано відповідь за вих.. №05.14/05.14/18121.
Статтею 303 КПК України передбачені конкретні види бездіяльності слідчого чи прокурора, конкретні процесуальні рішення цих посадових осіб, а також конкретні слідчі дії, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.
В ч. 1ст. 303 КПК України міститься вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності прокурора та слідчого, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, згідно п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені:
- бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;
- рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Положеннями частин 1 та 2 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК Україниє наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.
Постанова слідчого, прокурора складається з обов`язкових частин, передбачених ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього кодексу.
В процесі розгляду скарги, встановлено, що в матеріалах провадження відсутня постанова слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні.
Таким чином,слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_4 про визнання потерпілою не розглянуто належним чином, з винесенням вмотивованої постанови, згідно вимог ч.5 ст.55, ч.3 ст. 110 КПК України, за таких обставин слідчий суддя враховує, що в даному випадку відсутній предмет оскарження.
Згідно положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Винесення слідчим суддею будь-яких інших рішень за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідуваннячинним КПК України не передбачено.
При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, враховуючи відсутність постанови про відмову у визнанні потерпілою, ОСОБА_4 має можливість захистити свої права шляхом зобов`язання слідчого розглянути клопотання про визнання потерпілою відповідно до вимог ст..ст. 55, 220 КПК України з прийняттям процесуального рішення.
Вимога скарги про зобов`язання слідчого надати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допитати в якості потерпілого не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги стосуються дискреційних повноважень слідчого.
Вирішення цього питання є компетенцію органу досудового слідства,і може бути компетенцією слідчого судді тільки у разі відмови відповідною посадовою особою в визнанні особи потерпілою та подальшого звернення зі скаргою на відповідну постанову слідчого до слідчого судді. Тому на теперішній час вимога щодо зобов`язання уповноважених осіб,які здійснюють розслідування у кримінальному провадженні вжити процесуальних дій відповідно до ст.55КПК України є передчасною і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.. 220, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на відмову слідчого Другого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000732 за ч.1 ст.388 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає .

Слідчий суддя ОСОБА_1