ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3009/20 Справа № 209/2378/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001426 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпро, освіта професійно-технічна, не працюючого, одружений, на утриманні має неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15 грудня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення воді строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
Згідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Красногвардійського районного суду міста м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року у вигляді 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_9 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на ОСОБА_9 таких обов`язків: прибувати по першому виклику до суду; не відлучатися за межі м. Дніпро без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, приблизно в кінці вересня - на початку жовтня 2018 року в денний час доби, ОСОБА_9 , з дозволу власника, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у приміщенні вказаної квартири, а саме у спальній кімнаті, у речовій шафі вищевказаної кімнати знайшов золоті прикраси: 4 золоті підвіски до браслету та браслет, що на праві власності належить ОСОБА_7 . В цей, час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення дужого майна, а саме вищевказаних золотих прикрас. Далі ОСОБА_9 , приблизно в кінці вересня - на початку жовтня 2018 року в денний час доби, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення майна, знаходячись в зазначеному місці, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав золоті прикраси, а саме: золотий браслет 585 проби, вагою 4,39 грам, золотий підвіс 585 проби, вагою 1,12 грам, золотий підвіс 585 проби, вагою 0,50 грам, золотий підвіс 585 проби, вагою 0,92 грами, вартість яких складає 6821 грн. Заволодівши вказаними золотими прикрасами, ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 майнової шкоди у розмірі 6821 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року змінити в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого при призначенні нового покарання вимоги ст. ст. 75, 76 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні від визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, відшкодував частково майнову шкоду потерпілій в розмірі 3999,00 грн., має на утриманні 3-ьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, неофіційно працює на Центральному ринку Приозерний, позитивно характеризується, проживає у сім`ї, а тому вважає, що має достатньо підстав, з огляду на вказані дані щодо обставин справи та особи обвинуваченого, на призначення покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Захисник обвинуваченого апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав, просив задовольнити
Прокурор та потерпілий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні від визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, відшкодував частково майнову шкоду потерпілій в розмірі 3999,00 грн., має на утриманні трьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, неофіційно працює на Центральному ринку Приозерний, позитивно характеризується, проживає у сім`ї, а тому вважає, що має достатньо підстав, з огляду на вказані дані щодо обставин справи та особи обвинуваченого, на призначення покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги обвинуваченого, виходячи з наступного.
Так, згідно до положень частини першої ст. 75 КК України, суд, звільняє винного від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, пов`язаний із таємним викраденням чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, та правильно врахував суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше судимий, в тому числі за злочини проти власності, в даному кримінальному провадженні вчинив аналогічний злочин в період відбування покарання з випробуванням, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має на утриманні двох малолітніх дітей, але при цьому ніде не працює.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання обвинуваченим вини та часткове відшкодування матеріальної шкоди, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання та призначив ОСОБА_9 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності правових підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки як вбачається із матеріалів справи, обвинуваченому вже надавалась можливість стати на шлях виправлення за час відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, однак, ОСОБА_9 належних висновків для себе не зробив, не скористався наданою державою можливістю виправитися без реального відбуття покарання та вчинив новий злочин саме в період відбування покарання з випробуванням. Тож, колегія суддів приходить висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо необхідності застосувати при призначенні покарання положення ст. ст. 75, 76 КК України, та спрямованість такої позиції обвинуваченого на уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він щиро розкаявся та відшкодував частково майнову шкоду потерпілій в розмірі 3999,00 грн. не можуть бути прийняті судом до уваги, як підстава для зміни оскаржуваного вироку, оскільки вказані обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Щодо доводів ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на наявність в нього на утриманні 3 малолітніх дітей, то колегія суддів також відхиляє такі доводи, так як обвинувачений ніде не працює, а тому доводи щодо фактичного утримання дітей, на думку колегії суддів, є надуманими. Будь-яких доказів щодо неофіційного працевлаштування на Центральному ринку Приозерний матеріали кримінального провадження не містять.
Таким чином, враховуючи, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_9 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, а також, відсутності обставин, які його обтяжують, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним, а тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині та застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України колегією суддів не встановлено.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4