Дата документу 06.08.2020 Справа № 310/1328/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1067/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/1328/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000490, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2020 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Трояни Бердянського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.12.2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Трояни Бердянського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.06.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 18.08.2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.06.2010 року та остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Умовно-достроково звільнився 31.07.2013 року з Біленківської виправної колонії Запорізької області № 99 за постановою Запорізького районного суду від 23.07.2013 року;

- 05.09.2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Умовно-достроково звільнився 23.05.2017 року з Софіївської виправної колонії Запорізької області № 55 за постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.05.2017 року, на підставі ст. 81 КК України з невідбутим строком 1 рік 2 місяці 6 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.12.2017 року, остаточно призначивши ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_10 ухвалено не застосовувати.

Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 05.09.2014 року, остаточно призначивши ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_9 ухвалено не застосовувати.

Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 .

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 17.02.2018 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , вирішили скоїти крадіжку чужого майна з гаражу на території вказаного домоволодіння.

Того ж дня, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, через ворота безперешкодно проникли до гаражу, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно, а ОСОБА_9 повторно, викрали три газові металеві балони по 25 кілограм кожен, а всього масою 75 кілограм, вартістю 6 гривень за 1 кілограм на загальну суму 450 гривень, які належали ОСОБА_11 , після чого залишили місце скоєння злочину з викраденим майном.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення майна ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 17.02.2017 року, приблизно о 17 годині 05 хвилин безперешкодно, через незачинені ворота проникли до гаражу на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно, а ОСОБА_9 повторно, викрали одну бочку вагою в 25 кілограм вартістю 6 гривень за 1 кілограм на суму 150 гривень та бензопилу «Тайга - 21» вартістю 1200 гривень, які належали ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1800 гривен.

Вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_10 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що в судовому засіданні, зокрема, були дослідженні показання свідка ОСОБА_12 , які надані ним 20.02.2018 року в ході досудового розслідування (справа надійшла до суду на розгляд лише 01.03.2018 року). В мотивувальній частині вироку, суд зауважив, що ці покази, надані свідком, є одними із вирішальних доказів. Разом з тим, вказаний свідок помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зазначається в тексті оскаржуваного вироку. Таким чином, взявши до уваги показання свідка ОСОБА_12 , надані ним під час досудового розслідування, суд першої інстанції позбавив сторону захисту права, передбаченого ст. 96 КПК України. Взявши до уваги покази померлого свідка, які він дав на стадії досудового слідства, суд першої інстанції чомусь не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки, на думку суду, вона не була очевидцем подій, а давала покази, нібито, зі слів померлого свідка ОСОБА_12 , і вказані докази суд не може прийняти в якості належних, при цьому, суд недостатньо аргументував своє рішення в цій частині.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги свого підзахисного; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 ; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 вимог і положень зазначених законів дотримався.

Під час судового розгляду ОСОБА_9 свою вину не визнав та пояснив, що вони вирішили зайти до родича ОСОБА_10 взяти в користування бензопилу. ОСОБА_10 пішов розмовляти зі ОСОБА_12 , після чого вийшов, вони зайшли в гараж, взяли бензопилу та металеві балони і бочку, які здали на пункт прийому металолому. Бензопилою у нього у дворі спилили дерево на дрова. Через два дні приїхали працівники поліції і вилучили у нього бензопилу.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який показав суду, що в с. Трояни проживав його батько ОСОБА_12 , а він сам мешкає в м. Бердянську. Йому зателефонували сусіди і повідомили про те, що з гаража його батька грузять та вивозять балони і бочки. Коли він приїхав, то побачив, що в гаражі крім балонів та бочки відсутня також бензопила, не було батарей та кабеля. Він відразу звернувся із заявою в поліцію і його записали потерпілим, хоча бензопила, бочка та балони належать батькові. Сліди з гаражу вели до будинку ОСОБА_10 , а потім поїхали до ОСОБА_9 і в нього вилучили бензопилу. Після смерті батька він є його спадкоємцем;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав суду, що придбав у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 3 газових балона та металеву бочку, а через день приїхав син хазяїна майна та забрав ці речі, гроші йому відшкодувала мати ОСОБА_9 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), наданими ним 20.02.2018 року в ході досудового розслідування, відповідно до яких він не дозволяв ОСОБА_10 щось брати з гаража, а коли з м. Бердянська приїхав його син, він дізнався про те, що з гаража в нього була вчинена крадіжка металевих бочок, крадії скористалися тим, що він погано бачить і чує, йому важко пересуватися у зв`язку з похилим віком, хто міг вчинити крадіжку не знає;

- витягом з кримінального провадження № 0000490 від 19.02.2018 року з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1, а.п. 148-149);

- заявою ОСОБА_11 про надання згоди співробітникам поліції на проведення огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.п. 150);

- протоколом огляду з ілюстративною таблицею до нього від 18.02.2018 року території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме гаражу, з якого було викрадено металеві баки, балони та бензопилу «Тайга» (т. 1, а.п. 151-153);

- власноруч написаною заявою ОСОБА_9 про добровільну видачу співробітникам поліції бензопили «Тайга 21», яку він викрав з 17 по 18 лютого 2018 року з гаражу будинку АДРЕСА_3 (т. 1, а.п. 154);

- протоколом огляду з фототаблицею до нього від 20.02.2018 року, а саме бензопили, яка надана добровільно ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.п. 155-157);

- протоколом огляду від 21.02.2018 року з фототаблицею предметів з твердого металу в кількості 4 штуки, 3 з яких балони та 1 бочка, які знаходяться на поверхні землі біля буд. АДРЕСА_4 , які надав ОСОБА_14 та пояснив, що придбав їх для господарства у чоловіків, які їхали на автомобілі «Москвич» зеленого кольору з причепом (т. 1, а.п. 158-160);

- протоколом огляду від 21.02.2018 року з фототаблицею, згідно якого на території ТОВ «Азовекосервіс-XXI» по вул. Промисловій 1-а в м. Бердянську зважено бочку та 3 газових балони (т. 1, а.п. 161-163);

- постановою про визнання речовим доказом від 20.02.2018 року бензопили «Тайга-21» (т. 1, а.п. 164);

- постановою про визнання речовими доказами від 21.02.2018 року - 3 газових металевих балонів та 1 металеву бочку об`ємом близько 200 л (т. 1, а.п. 165).

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_9 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його непричетності до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , надані ним під час досудового розслідування, який не був допитаний безпосередньо в суді, оскільки помер, що позбавило сторону захисту права, передбаченого ст. 96 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, є логічними та не містять суперечностей.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного Королівства» (Заява №4184/10) від 13.12.2014 року, у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючи фактори, які дозволяють оцінити надійність показань.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання померлого свідка ОСОБА_12 , оскільки вони є вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, так як з них вбачається, що останній не давав дозволу брати у нього з гаража будь-які речі, тобто підтверджується факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки вона не була безпосереднім очевидцем подій, а про обставини скоєного злочину знає зі слів померлого свідка ОСОБА_12 , у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 є неприйнятними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК Україниправильно кваліфіковані судом, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисний тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується негативно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, вважаючи, що саме таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення, остаточно призначивши покарання у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Таке покарання і на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2020 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4