Справа №586/770/19
Провадження № 1-кп/590/72/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 05.02.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, Середино-Будського району, селище Красний Прогрес, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку Середино-Будського РВК неперебуваючого, раніше судимого:

1) 26.02.2010 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ст.104, ст.76 КК України до 1 року позбавлення волі; відповідно ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком 1 рік 6 місяців від 16.03.2010 року;

2) 11.08.2010 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ч.1 ст.277 КК України до 1 року позбавлення волі; відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання по вироку цього ж суду від 26.02.2010 року 1 місяць позбавлення волі та 1 рік 1 місяць позбавлення волі вперше;

3) 08.10.2010 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі; відповідно ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за сукупністю злочинів за цим вироком і вироком цього ж суду від 11.08.2010 року кінцевий строк до 2 років позбавлення волі зараховано в строк з 11.08.2010 року по 08.10.2010 року вперше; звільнення 19.04.2012 року Прилуцька ВК Чернігівської області;

4) 16.05.2014 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі; відповідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном в 1 рік;

5) 28.07.2015 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ст.395 КК України до 6 місяців арешту; відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання по вироку цього ж суду від 16.05.2014 року кінцевий строк до 2 років позбавлення волі; початок строку з 13.02.2015 року; звільнений: 20.05.2016 року Бучанська ІК Київської області, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01.02.2018 року приблизно 10 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в гостях у квартирі свого знайомого, мешканця АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , побачив у останнього мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia 105», який лежав на дивані в зальній кімнаті і у нього виник умисел на скоєння крадіжки. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 ліг відпочивати, а його бабуся ОСОБА_7 , перебувала в іншій кімнаті, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно скоїв крадіжку мобільного телефону марки «Nokia 105» чорного кольору, який належить ОСОБА_6 , спричинивши останньому збитки заявленою вартістю 640 гривень.. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 01.02.2018 року приблизно 10 год. 00 хв. він, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в гостях у квартирі свого знайомого, мешканця АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , побачив у останнього мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia 105», який лежав на дивані в зальній кімнаті. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 ліг відпочивати, а його бабуся ОСОБА_7 , перебувала в іншій кімнаті, він скоїв крадіжку вказаного мобільного телефону. Після вчинення кримінального правопорушення він з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , не заперечувала факт скоєння її підзахисним інкримінованого йому злочину, просила суд з урахуванням всіх обставин справи призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочин, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.73), раніше судимий (а.с.75-76).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, думки потерпілого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, у виді обмеження волі на певний строк, при цьому враховуючи вказані обставини, суд вважає, що покарання призначене ОСОБА_4 можливе із застосуванням ст.75 КК України, у виді обмеження волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України. Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/541е від 05.02.2018 року в сумі 429 грн. (чотириста двадцять дев`ять грн. 00 коп.) слід покласти на обвинуваченого.

Відповідно до ухвали слідчого судді Середино-Будського районного суду Сумської області від 12.07.2019 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.09.2019 року включно; визначено підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області.
Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

п.1.п.2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

п.2 ч.2 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_4 з 11.07.2019 року по 08.09.2019 року під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Середино-Будського районного суду Сумської області від 12.07.2019 року.

На підставі п.п. б п.1 ч.1 ст.72 КК України, з урахуванням того, що одному дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі, остаточно зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк відбутого покарання у виді обмеження волі строком 4 (чотири) місяці.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Nokia 105», що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 вважати повернутими потерпілій стороні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави: витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №19/119/9-3/541е від 05.02.2018 року в сумі 429 грн. (чотириста двадцять дев`ять грн. 00 коп.).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1