Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/134/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 , на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого водієм в ТОВ ДОЗ «Бригантина», раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але є таким, що не має судимості, проживаючого АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284, абз.2 ч.1 ст.373КПК УКРАЇНИ, у зв`язку відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Закрито кримінальне провадження внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 23.07.2015 року.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років з позбавленням права керувати транспортними засовами на 3 роки. Цивільні позови прокурора в інтересах держави та потерпілого задовольнити.

Вивчити письмові докази та допитати обвинуваченого

Мотивує свої доводи наступним.

Судом першої інстанції досліджено висновок експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №1451 від 08.09.2016, на який посилається сторона обвинувачення, як на доказ, шо підтверджує обвинувачення ОСОБА_7 при надані оцінці вищезазначеному висновку експерта, судом безпідставно не взято до уваги вихідні дані, надані свідком ОСОБА_9 ..
Не погоджується із висновком суду, оскільки потерпіла перед пригодою спочатку рухалась біля правого краю проїзної частини в попутному з автомобілем напрямку, в подальшому почала здійснювати маневр повороту на ліво та зіткнення відбулось вже безпосередньо на зустрічній смузі руху для обох учасників пригоди. Тобто, велосипедист певний проміжок часу рухалась по центру своєї смуги, тоді у чому судом встановлено невідповідність показів свідка не зрозуміло.

Крім того, судом поставлено під сумнів факт перебування свідка на місці пригоди, вказане твердження суду суперечить показам, наданим свідком безпосередньо суду та викладеним у судовому рішенні. Так ОСОБА_9 , під час допиту не вказував, що у велосипедисті впізнав матір свого знайомого ОСОБА_10 (аркуш вироку 3, де викладено надані свідком покази). Крім того, останній пояснив, що до автомобіля він не підходив, оскільки там вже були люди і він подумав, що тяжких травм ніхто не отримав.

Також судом показання свідка ОСОБА_11 та вихідні дані, надані ним під час слідчого експерименту суд визнав недопустимим доказом пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки згідно висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451, показання свідка ОСОБА_11 в частині технічної спроможності вказаного ним розташування автомобіля та велосипеда від того моменту, коли він їх побачив до положення, коли він перестав їх бачити, є технічно необгрунтованими. Таким чином, виходячи з вказаного висновку експерта, використання вихідних даних свідка ОСОБА_11 виключається. Тобто, еудом в даному випадку зроблено посилання на висновок експерта, як на обгрунтування прийнятого рішення, який (висновок експерта) в подальшому визнає у повному обсязі недопустимим доказом.

Крім того, судом безпідставно поставлено під сумнів факт перебування свідка біля місця ДТП.

Поряд з цим судом також зазначено, шо стороною захисту до матеріалів справи надано заяви ОСОБА_7 в порядку ст. 214 КПК України до Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області та до слідчого управління ГУ Національної поліції в Кіровоградській області щодо завідомо неправдивих показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Доказів про результати їх розгляду, стороною обвинувачення не надані.Стороною захисту та обвинуваченим будь-які відомості щодо притягнення ОСОБА_9 чи ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 384 КК України, а в даному випадку це може бути лише вирок суду, який набрав законної сили, надано не було.

Судом, в порушення вимог ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, як однією із підстав для визнання показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та вихідних даних, наданих ним під час слідчого експерименту.

Суд визнав недопустимим доказом направлення останнім вищезазначених заяв про вчинення злочину. Поряд з цим, судом у рішенні вказано:" Щодо вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_12 , в зазначеному висновку експерта показання свідка щодо умов та обставин ДТП, є технічно необгрунтованими". Водночас, дослідивши висновок експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016, на який посилається суд, зазначено, що показання останнього, отримані при проведені слідчого експерименту не можуть бути оцінені на предмет технічної обгрунтованості. Вказане також знайшло своє відображення і у вироці суду (а.в.9). Тобто експертом висновку про технічну необґрунтованість показів свідка зроблено не було, та це є безумовним перекручуванням судом встановлених фактів на власний розсуд.

Вважає, що констатація судом порушення слідчим, прокурором вимог ч.2 ст.9, ч.5 ст.223 КПК України є як мінімум надуманою та помилковою, оскільки дослідивши вищезазначені протоколи слідчих експериментів встановлено, що слідчий експеримент від 16.08.2016 проводився з метою уточнення відомостей наданих свідком (про що судом також зазначено у рішенні а.в.9) та є більш повним в частині отриманих вихідних даних (час руху велосипедиста та ін.). З огляду на вказане слідством останній і використовувався, як джерело вихідних даних під час проведення відповідного експертного дослідження, оскільки є більш ширший.

Крім того, слід зауважити, що ні слідчий ні прокурор не може зробити висновок на підставі зібраних під час слідчого експерименту вихідних даних щодо винуватості чи невинуватості особи у ДТП, оскільки не володіють спеціальним знаннями, а тому і залучають відповідних спеціалістів для проведення певних експертних досліджень, у даному випадку судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи.

Окрім вищезазначених підстав також, прокурором не надавався протокол слідчого експерименту від 11.09.2015 суду, оскільки він не посилався на нього, як на доказ у кримінальному провадженні.

Також слід зазначити, шо відповідно до вимог ст. 291 КПК України встановлено вичерпний перелік документів, що надаються разом із обвинувальним актом.

Крім того, судом вказано, що слідчий, прокурор відповідно ч.3 ст.223 КПК України, повинен був вжити належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не був повідомлений про проведення вказаної повторної слідчої дії за участі свідка ОСОБА_12 , що підтверджується відсутністю в матеріалах провадження відповідних повідомлень. Як вбачається, ніяких перешкод щодо залучення ОСОБА_7 до участі у слідчому експерименті не було, а тому з огляду на викладене вище, враховуючи положення ст.ст.84, 86, ч.1 ст.87, 89 КПК України, судом вказано про наявність підстав вважати права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 порушеними, а вихідні дані слідчого експерименту проведеного повторно зі свідком ОСОБА_13 такими, що не слід брати судом до уваги, як допустимий і належний доказ.

Водночас, судом не звернуто увагу, що на період проведення вказаної слідчої дії, а саме 16.08.2016, ОСОБА_7 не перебував у статусі підозрюваного, оскільки останнього повідомлено про підозру лише 14.09.2016, тобто фактично через місяць, а тому констатація судом позбавлення органами досудового розслідування сторони захисту самостійно відстоювати позицію, права, свободи і законні інтереси та в подальшому порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставною та надуманою.

Крім того, виникає запитання, чому суд за вищезазначених аналогічних підстав не визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту* проведеного 11.09.2015 за участі свідка ОСОБА_12 , без присутності ОСОБА_7 та його захисника та який слугував як вихідні дані для проведення відповідної експертизи наданої стороною захисту вже безпосередньо під час судового розгляду. Тобто, в даному випадку прослідковується явна упередженість суду при прийнятті рішення.

Поряд з цим, за результатами допиту свідка під час розгляду судом зроблено висновок, шо вихідні дані слідчого експерименту, проведеного за його участі від 16.08.2016 не могли використовуватись для проведення експертизи, оскільки є недостовірними та внесені на власний розсуд самим слідчим.

Однак, під час допиту вказаного свідка останній підтвердив, шо протоколи підписані ним, та під час подальшого їх дослідження встановлено, шо будь-які зауваження до слідчої дії ОСОБА_14 , висловлені не були.

Враховуючи все вищезазначене судом, без наявності відповідних передумов, застосовано доктрину «плодів отруєного дерева» та висновок експерта судової ;нженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №1451 від 08.09.2016 в цілому визнано недопустимим доказом пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Тобто, в даному випадку суд спочатку приймаючи рішення про визнання певних доказів недопустимими посилається на вказаний висновок експерта, який в подальшому також визнає недопустимим.

Слід зауважити, шо Верховним судом у своїй постанові від 15.02.2018 у справі №357/14462/14-к зазначено відповідну правову позицію, а саме: відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якшо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно із ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Одночасно, щодо недопустимості доказів Верховний Суд України у справі № 5-360кс15 від 9 червня 2016 року зазначив, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої статті 87 КПК дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Можливість притягнення до відповідальності особи, яка здійснила збирання доказів шляхом істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок чого такі відомості були отримані, про що йдеться у частині третій статті 87 КПК, також вказує на те, що такі діяння мають бути неправомірними.

Узагальнюючи вищевикладене вважаю, що висновки суду про визнання доказів, наданих стороною обвинувачення недопустимими не можуть грунтуватись на вимогах кримінального процесуального закону та є безпідставними.

Поряд з цим, судом прийнято до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №19859/16-52 від 31.01.2017. наданого стороною захисту, згідно якого в діях водія автомобіля ОСОБА_15 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. Дії велосипедиста ОСОБА_16 не відповідали вимогам п.10.1, 10.3 ПДР України, з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. При вказаних свідком ОСОБА_17 дії велосипедиста ОСОБА_16 шо не відповідали вимогам ПДР України призвели до виникнення аварійної обстановки.

У судовому засіданні були допитані експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які проводили вищевказану експертизу, вказали, що вищевказаний висновок було складено на підставі вихідних даних, зазначених та доданих до адвокатського запиту, через які вони дійшли до висновків, які відображені в цьому висновку, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015, схема дорожньо-транспортної пригоди та фото-таблиці до нього; протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 23.07.2015 зі схемою до протоколу допиту, протокол проведення слідчого експерименту віл 11.09.2015 за участю свідка ОСОБА_12 , зі схемою до протоколу, висновок експерта №251 (тех. стан авто), висновок експерта №252 (взаємне розташування тз); висновок експерта № 184 (кут між т.з.).

Суд визнав належним доказом вищезазначений висновок, поклав в основу вироку та зазначив, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження не надано доказів, які б спростували його висновки.

Водночас, прокурором під час дослідження судом вказаного висновку як доказу та безпосередньо в судових дебатах (із наданням письмового заперечення) вказувалось на його неналежність у контексті ст.85 КПК України. Враховуючи вищевикладене. заявлялось клопотання в частині не прийняття його судом як належного доказу та такого, що несе будь-яку доказову інформацію у зв`язку із наступним.

Вважає, що адвокатом, в порушення вимог п.3.6. Інструкції, відповідно до якої, у разі призначення експертизи (залучення експерта) для проведення додаткової або повторної експертизи, крім матеріалів, зазначених у пункті 3.3 цього розділу, до експертної установи (експертові) надаються також висновки попередніх експертиз з усіма додатками (фотознімками, порівняльними зразками тощо) до запиту про призначення судової автотехнічної експертизи висновок експерта №1451 від 08.09.2016 (або його копія) взагалі не надано, що є порушенням вищевказаного пункту інструкції. Зазначене також потягло за собою не виконання експертом вимог п.14.5 Інструкції в частині не вказання у дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи причин розбіжностей з висновками попередніх експертиз, оскільки такі розбіжності мають місце.

Не зважаючи на те, шо у справі допитано ряд свідків з якими також проведено слідчі експерименти, для проведення експертного дослідження стороною захисту у якості вихідних даних надано лише покази єдиного свідка, а саме ОСОБА_20 та результати проведення із останнім слідчого експерименту.

Покази надані обвинуваченим ОСОБА_7 та данні слідчого експерименту із останнім, як вихідні дані захисником взагалі не зазначені, як результат - на предмет їх технічної обгрунтованості експертним шляхом не перевірені (згідно експертизи №1451 від 08.09.2016- є технічно необгрунтованими), хоча останні мають найважливіше значення для встановлення істини.

Поряд з цим, як вихідні дані (п.4) захисником зазначено, що "швидкість руху автомобіля мерседес-Бенц" складала 40-60 км/год. та взагалі не вказано, шо автомобіль застосовував екстрене гальмування (що також не відображено на будь- яких наданих документах), водночас у пункті 3-5 висновку експертами висвітлено: "з технічної точки зору, при умові руху автомобіля з швидкістю 40 км/год та застосовуючи своєчасно екстрене гальмування". Тобто експертом цілеспрямовано порушено вимоги п.2.3 Інструкції, відповідно до якої експертам забороняється вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно, а в даному випадку взагалі не відображені.

Тобто, в даному випадку суд взагалі не надав оцінку висловленим прокурором запереченням щодо вказаного висновку експертів, а лише обмежився одним реченням в частині не надання стороною обвинувачення доказів, які б спростували його висновки.

Також слід повторно звернути увагу, шо основні та фактично єдині вихідні дані, на підставі якого проведена експертиза були протокол допиту свідка ОСОБА_21 зі схемою до протоколу допиту, протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 за участю свідка ОСОБА_12 , зі схемою до протоколу про який зазначено вище.

Вказане і пояснює чому судом слідчий експеримент від 11.09.2015 за участю свідка ОСОБА_12 , на підставі якого фактично і зроблено вищезазначений висновок, прийнято судом до уваги, а не визнано також недопустимим доказом, як і протокол слідчого експерименту за участі останнього від 16.08.2016. Таким чином чітко прослідковується необ`єктивність та упередженість суду при прийнятті рішення.

Згідно ч.І п.4 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, шо не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду мають істотні суперечності.

Так у мотивувальній частині вироку суд вказав, що стороною обвинувачення не представлено достатньо належних та допустимих доказів, а тому предявлене ОСОБА_7 оюбвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не знаходить свого підтвердження.

За змістом, суд у мотивувальній частині вироку вказав, шо виправдовує ОСОБА_7 із-за недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а у резолютивній частині вказав, що виправдовує із-за відсутності у діях останнього складу даного кримінального правопорушення.

Також слід звернути увагу, що судом при постановлені виправдувального вироку зроблено посилання на п.2 ч.1 ст.284 та абз.2 ч.1 ст.373 КПК України. Так, абз.2 ч.1 ст.373 КПК України говорить, шо виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, тобто із-за недоведеності Його вини, тоді як згідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тобто, мотиви та висновки суду про виправдання ОСОБА_7 є суперечливими, мотивувальна частина вироку не відповідає резолютивній, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, має бути розцінене як істотне порушення КПК і являється однією з підстав для скасування вироку.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Мотивує свої доводи наступним.

ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які позиціонують себе як свідки у даному кримінальному провадженні не були очевидцями ДТП, а тому їх покази щодо обставин ДТП є завідомо неправдивими, спрямованими на штучне створення доказів.

Вказує на невідповідність свідчень ОСОБА_9 свідченням свідків ОСОБА_12 , і ОСОБА_22 та встановленими у вироку обставинами, відповідно до яких велосипедист, яка рухаючись з правового краю проїзної частини по вул.. Леніна, без попередження змінила напрямок руху вліво чим стала перешкодою для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та створила аварійну обстановку.

Судом першої інстанції при безпосередньому допиті ОСОБА_11 було об`єктивно та обґрунтовано поставлено під сумнів факт його перебування біля місця ДТП та визнано покази недопустимими у справі.

Під час повторного слідчого експерименту не були враховані особливості, які мають важливе значення для належного відтворення подій, та для отримання достовірних даних. Не встановлено об`єктивних причин повторного проведення слідчого експерименту. Жодних даних, які б вказували на неповноту слідчого експерименту від 11.09.2015р., що був проведений під час досудового слідства незадовго після ДТП стороною обвинувачення не наведено.

Вихідні дані слідчого експерименту проведеного за участі свідка ОСОБА_12 від 16.08.2016 року не могли використовуватися для проведення експертизи так як є недостовірними та ними спростовані в суді.

Позиція прокурора про те, що висновок експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №19859/16-52 від 31.01.2017 р. є неналежним доказом у контексті ст.85 КПК України, є безпідставною.

Виправдувальний вирок постановлено у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а посилання на суперечливість мотивувальної частини резолютивній не має свого підгрунття, оскільки абз.2 ч.1 ст.373 КПК України в даному випадку лише відсилає до п.2 ч.1 стю.284 КПК України.

Вважає, що суд першої інстанціїу вироку надав правильну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, та прийняв обґрунтоване рішення про виправлення ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Короткий зміст суті справи:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 , обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої. за таких обставин:

23.07.2015 року близько 13.00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_23 , рухаючись в світлу пору доби по вул. Леніна, зі сторони вул. Садова в напрямку вул. Карла Маркса в смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, під час руху грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б,д) ПДР України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в порушення п.12.3. ПДР України, при виникненні небезпеки для руху, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у зміни напрямку руху вліво велосипедиста, який рухався біля правого краю проїзної частини в попутному з ним напрямку, не застосував екстрене гальмування, а навпаки змінив напрямок руху керованого транспортного засобу, тим саме виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою бічною частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_16 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження, які несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останньої і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Суд першої інстанції за наслідком розгляду кримінального провадження прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з таких підстав.

Не зважаючи на доведеність факту зіткнення велосипедиста ОСОБА_16 з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7 для доведеності вини останнього має бути встановлена об`єктивна та суб`єктивна сторона його діяння. Проте суд не знайшов підстав визнати доведеними в частині об`єктивної сторони наявність порушення пунктів 1.5,2.3 (б,д), 12.3 ПДР та суб`єктивної сторони наявність необережних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які виявились в результаті зіткнення з велосипедистом, та що такі дії дійсно були скеровані особистою неуважністю та безпечністю, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки, саме діями велосипедиста ОСОБА_16 зі зміни напрямку руху вліво без попередження було створено аварійну обстановку, а водієм ОСОБА_7 було вжито заходів шляхом гальмування, повороту керма вліво та натисканням сигналу, за відсутності технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 не порушував пунктів 1.5, 2.3 (б,д), 12.3 Правил дорожнього руху України, які би знаходилися у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано жодних інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували і однозначно підтверджували повною і достатньою мірою обставини того, що в результаті злочинної недбалості дій водія ОСОБА_7 сталося зіткнення керованого ним технічно справного автомобіля з велосипедистом ОСОБА_16 , яка рухаючись з правого краю проїзної частини по вул. Леніна, в порушення п.п.1.5, 9.3, 9.4, 10.1, 10.3 ПДР, без попередження змінила напрямок руху вліво чим стала перешкодою для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та створила аварійну обстановку, а тому оцінивши та проаналізувавши надані сторонами докази, всебічно й повно дослідивши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, аналіз яким дано вище, суд першої інстанції, прийшов до висновків, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України не знаходить свого підтвердження, а тому його слід виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Суд, оцінюючи по справі докази, прийшов до переконання, що вони не вказують на наявність в діях ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому він підлягає виправданню з підстав визначених у п.2 ч.1 ст.284, абз.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані і дослідженні у справі докази не підтверджують обвинувачення, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора у кримінальному провадженні, який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати виправдувальний вирок та постановити обвинувальний вирок призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

виправданого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили апеляційні скарги прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження розгляд справи проведений з дотриманням вимог ст.22 КПК України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції судом повно і всебічно було допитано всіх учасників судового розгляду, досліджено матеріали кримінального провадження.

Відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції прокурором при оскарженні виправдувального вироку не було зазначено на порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело для прийняття необгрутованного та завідомо неправдивого рішення суду, за таких обставин відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційних вимог не містять посилань на те, що розгляд справи проводився із порушеннями, або не в повному обсязі, та є такими що носять оціночний характер щодо інкримінованого виправданому правопорушення.

Відповідно до положень ст.57 КПК України потерпілий зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття. Європейський суд з прав людини у своїй практиці (рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, тощо) неодноразово доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно правової позиції висловленої колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 по справі № 469/898/15-к, номер провадження 51-8984км18, сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, зобов`язана забезпечити явку в судове засідання потерпілого, показання якого можуть мати ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_10 належним чином повідомлявся про час, місце розгляду апеляційної скарги про що свідчить наявні в матеріалах кримінального провадження зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення т.4 а.п. 26,32,41,49,58,68,77 від потерпілого апеляційної скарги не поступало, колегія суддів вважає за таких обставин, що потерпілий погодився із постановленним рішенням суду першої інстанції. Відомостей щодо відкладення розгляду кримінального провадження, чи інших заяв про неможливість розгляду апеляційного скарги за відсутності потерпілого не надходило. Зважаючи на вимоги ст..57 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що потерпілий належним чином повідомлений, та його не явка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції свою вину не визнав в інкримінованому йому правопорушенні та пояснив, що у 2015 році вступив у трудові відносини з ОСОБА_23 та працював у ТОВ «Бригантина» водієм. Йому було видано автомобіль Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 .

23.07.2015 року зранку, близько 10.00 год., він отримав доручення від директора ОСОБА_23 відвезти до м.Умань заступника директора ОСОБА_24 . Отримавши автомобіль Mercedes, він перевірив його технічний стан, після чого він, ОСОБА_25 та вожата ОСОБА_26 виїхали з табору «Бригантина». Наконечна ОСОБА_27 сиділа на передньому сидінні через одне сидіння від водійського, вожата сиділа позаду. Рухаючись по вулиці Леніна в напрямку до центру смт Новоархангельськ по своїй смузі зі швидкістю 40-60 км/год., доїжджаючи до центру зайнятості, біля якого розташований «карман», він побачив, що на велосипеді рухалася потерпіла. Він хотів здійснити обгін велосипедиста, але на відстані 5-10 метрів від нього та почала повертати ліворуч на смугу зустрічного руху. Велосипедист в кінці карману почала різко повертати на проїжджу частину дороги та різко змінила рух, повертаючи вліво. Він при цьому став подавати звукові сигнали та екстрено гальмувати, спрацювала антиблокувальна система, перебуваючи на смузі зустрічного руху, він продовжував гальмувати. На зустрічній смузі руху, коли повністю об`їхав потерпілу, почув удар в праву сторону автомобіля після чого остаточно зупинив автомобіль на перехресті на смузі зустрічного руху. Увімкнув аварійне освітлення та вийшов з автомобіля, де побачив потерпілу в крові. Він зателефонував до швидкої та міліції. Після ДТП потерпіла знаходилася на смузі зустрічного руху. Слідів гальмування не було. Потерпіла лежала ближче до автомобіля, позаду неї лежав велосипед. Через 20 хв. приїхала швидка допомога та міліція. Працівники міліції склали схему ДТП та відібрали пояснення. На той час він ще перебував у шоковому стані. Відстані у метрах від моменту гальмування до повної зупинки автомобіля не пам`ятає, також не пам`ятає яку відстань проїхав з моменту, коли почав гальмувати до вчинення ДТП. За час розслідування кримінального провадження він в лікарні пропонував матеріальну допомогу родичам потерпілої, але вони відмовилися, пояснивши що у нього все одно таких грошей немає. Після зіткнення зі свідків бачив лише ОСОБА_28 , чи були інші свідки не знає. На відтворенні місця події був лише один раз, слідчий йому не пропонував прийняти участь у відтворенні місця події за участю інших осіб.

- Потерпілий ОСОБА_10 пояснив суду, що на момент ДТП обвинуваченого він не знав. В обідню пору 23.07.2015 року йому зателефонував працівник поліції та повідомив, що на перехресті біля кафе «Маяк» його матір потрапила у ДТП. Після цього він на власному автомобілі направився до лікарні. Проїжджаючи повз місце ДТП, він помітив скупчення людей, а також запам`ятав, що там стояв мікроавтобус марки Мерседес, номерного знаку він не запам`ятав. Автомобіль стояв в напрямку вниз, велосипеда на місці події він не бачив. Пояснив, що цивільний позов підтримує в повному обсязі. З приводу моральної шкоди зазначив, що загинула його матір, він душевно переживав за вказані події, через що потрапив до лікарні, що відобразилось на його здоров`ї. Похованням матері він займався самостійно. Крім того зазначив, що в той час, коли його матір перебувала у лікарні, до нього підходила матір обвинуваченого та пропонувала матеріальну допомогу.

Крім того суд першої інстанції постановляючи оскаржуваний вирок провів допит свідків та експертів, зокрема :

- Свідок ОСОБА_9 пояснив, що проходив по тротуарі повз кафе «Маяк» по лівій стороні дороги. За 100-120 метрів від себе він побачив, як згори в напрямку центру селища на велосипеді спускалася жінка. За 35 метрів до перехрестя лівою рукою вона показала жест про намір повороту ліворуч. Також в цей момент за 30-40 метрів від велосипеда в попутному напрямку рухався автомобіль Мерседес білого кольору. Через секунду часу він почув тупий звук удару. Повернувшись, він побачив, як перед самим перехрестям на лівому краю дороги, по напрямку руху автомобіля та велосипеда, стояв автомобіль Мерседес білого кольору. Будь якого звуку гальм чи писку він не чув. Велосипед лежав з правого боку дороги. Жінка, яка керувала велосипедом лежала на смузі зустрічного руху за метр-півтора від автомобіля. Відстань від нього до автомобіля Мерседес була близько 40-45 метрів. Після побаченого він направився додому, до автомобіля він не підходив, оскільки там вже були люди і він подумав, що тяжких травм ніхто не отримав. Про те, що він був очевидцем даної події, він через 3-5 днів розповів потерпілому, з яким він знайомий дуже давно. Потім через деякий час його викликав слідчий ОСОБА_29 до відділення міліції, де він дав йому пояснення з приводу даної події. Пояснив, що найближче до себе під час руху велосипеда він бачив його за 40 метрів від себе. Оскільки звук удару був не сильним, він вирішив що в даному ДТП сильно ніхто не постраждав, через це і пішов далі додому. Швидкості руху автомобіля Мерседес назвати не міг, оскільки не є фахівцем. Будь-яких об`єктів, які б заважали його обзору вказаної обстановки, в той момент не було. Зазначив, що на вказаному відрізку дороги, вище перехрестя, де сталася ДТП, є придорожній карман. Швидкості руху велосипеда назвати не зміг, оскільки не пам`ятає. Будь-яких світлових приладів на автомобілі Мерседес ввімкнено не було. На місці ДТП він бачив двох жінок і чоловіка. Погода була сонячна і на вулиці було жарко. На запитання прокурора назвав номер свого мобільного телефону: НОМЕР_2 . Крім того пояснив, що зазвичай носить окуляри, оскільки в нього близорукість.

- Свідок ОСОБА_11 пояснив, що був свідком ДТП, що мала місце 23 липня 2015 року біля 13.00 год. Виїжджаючи на вул. Центральну, перед перехрестям вулиць Центральна та Жовтнева, він зупинився для того щоб закріпити бідон, який перевозив у автомобілі, в цей момент він побачив як по вул. Центральна рухався велосипед, яким керувала жінка, а через декілька секунд за 50-60 метрів проїхав автомобіль Мерседес білого кольору, хто ним керував він не помітив, тому як не звертав на це уваги, а також бокове скло автомобіля було затемнене. Виїхавши на перехрестя, він побачив як велосипед з правого краю дорогу, по напрямку його руху, направляється до осьової роздільної смуги, при цьому жінка, яка керувала велосипедом показувала жест лівою рукою про намір повороту ліворуч, за велосипедом в цей момент рухався Мерседес. Відстань від велосипеда до нього була близько 70 метрів. В цей час, коли автомобіль Мерседес знаходився нижче заїзду до Центру Зайнятості, він почав здійснювати обгін велосипеда, проте будь-яких покажчиків повороту не вмикав, він бачив тільки стоп-сигнал червоного кольору Мерседеса. Вже в цей момент автомобіль Мерседес знаходився на зустрічній смузі руху. В цей момент він почув хлопок. Після побаченого він повернув на гору та поїхав до себе на пасіку, що розташована в с. Синюха Новоархангельського району, де перебував до 17.30 год. Пояснив, що його мобільний телефон знаходився на пасіці. Будь-яких дзвінків він не здійснював. На запитання прокурора назвав номер свого мобільного телефону: НОМЕР_3 . Чи виходив хтось із автомобіля Мерседес, він не бачив. Пояснив, що з приводу даної події, в той же день він розмовляв з потерпілим, який йому і пояснив, що велосипедом керувала його матір. Через деякий час до нього звернувся потерпілий, який попросив його пояснити правоохоронним органам про побачене. По телефону його попросили приїхати до відділення міліції, де він дав покази. Потерпілого він знає близько 10 років. Жінку, що керувала велосипедом, він не знав. Пояснив, що за рухом автомобіля та велосипеда він не спостерігав. Що сталося після гальмування автомобіля Мерседес, він не зрозумів. Він приймав участь у відтворенні дорожньої обстановки. На його думку автомобіль рухався зі швидкістю в межах правил дорожнього руху. Велосипед рухався повільніше ніж автомобіль, його швидкість складала близько 15-20 км/год.

- Свідок ОСОБА_30 пояснила, що загибла доводиться їй двоюрідною сестрою. 23 липня 2015 року в період з 12 по 13 годину вона їхала на автомобілі зі своїм чоловіком до центру селища Новоархангельськ. Рухаючись з гори до перехрестя вулиць Карла Маркса та Центральної, біля кафе «Маяк» вона побачила, як на лівому краю дороги, по ходу руху велосипеда та автомобіля, на перехресті стояв автомобіль Мерседес білого кольору, а за ним, лежав велосипед. Крім того вона помітила, що на велосипеді була сумка, яку вона раніше давала покористуватись загиблій. На її думку відстань між автомобілем та велосипедом складала 20 метрів. Після того, проїхавши нижче до школи, вони зупинилися. Оскільки вона впізнала свою сумку, вирішила зателефонувати до дочки загиблої, щоб переконатися, що в ДТП потрапила її сестра. Коли вказане підтвердилося, її чоловік поїхав по дочку загиблої, а вона залишилася в центрі селища. На місце ДТП вона поверталася при поверненні додому, крім побаченого раніше вона бачила, що там з`явилися працівники поліції.

- Свідок ОСОБА_31 пояснив, що його дружина та загибла - двоюрідні сестри. 23 липня 2015 року близько 12.00 години він з дружиною направлявся по вулиці Центральній. Наблизившись до перехрестя з провулком Жовтневий, біля магазину Пилипенка він помітив, що нижче, на наступному перехресті сталася ДТП, та знизивши швидкість, рухався донизу. Проїжджаючи повз місце ДТП, на наступному перехресті він помітив, що за перехрестям, по лівий бік дороги, стояв автомобіль Мерседес, а позаду автомобіля за 15-20 метрів лежав велосипед, а на велосипеді сумка, яку його дружина дала своїй сестрі у користування. Слідів гальмування на місці ДТП не було.

- Свідок ОСОБА_32 пояснила, що проживала по сусідству з потерпілою ОСОБА_16 . Вона знала її на протязі більше 20 років. Загибла проживала за два будинки від неї. Бачилися практично щодня. Охарактеризувала її позитивно. Про ДТП вона дізналася опівдні того ж дня, очевидцем події вона не була. Бачила, що загибла часто користувалася велосипедом. Крім того пояснила, що в ті моменти коли вона бачила, як велосипедом керувала загибла, зазначила, що загибла дотримувалась правил дорожнього руху.

- Свідок ОСОБА_22 пояснила, що 23 липня 2015 року вона разом з обвинуваченим за кермом виїхала на автомобілі Мерседес білого кольору з оздоровчого дитячого закладу «Бригантина» та рухалися до м. Умань. В автомобілі їх було троє. Спускаючись вниз по вулиці Центральній в напрямку центру смт Новоархангельськ, вони рухалися по правому боці дороги, швидкість автомобіля була 40-50 км/год., двигун автомобіля був ввімкнений. Здалеку вона побачила велосипед, що рухався по правому краю дороги, яким керувала жінка, відстань до велосипеда вона визначити не змогла. Велосипед рухався так близько до правого боку дороги, що автомобіль міг проїхати його, не виїжджаючи на смугу зустрічного руху. Через те, що вона відволіклась від дорожньої обстановки, через деякий час, на відстані близько 10 метрів від автомобіля вона побачила, як велосипедистка почала різко змінювати напрямок руху в бік лівого краю дороги, при цьому жодних попереджуючих знаків чи жестів не подавала. Видимих ознак про зміну напрямку руху велосипеда не було. В цей момент водій почав різко гальмувати та змінювати напрямок руху автомобіля, щоб уникнути зіткнення. Зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху біля лівого краю дороги, в момент зіткнення автомобіль перехрестя не переїхав. Після зіткнення транспортних засобів відбулася миттєва зупинка. Крім того зазначила, що автомобіль після зіткнення не рухався. Після зіткнення та зупинки всі вийшли з автомобіля. Вийшовши, вона побачила, що на лівій смузі руху, позаду автомобіля, дуже близько на лівому боку лежала жінка та велосипед. Додала, що удар велосипеда по автомобілю прийшовся на задню праву частину автомобіля. Після побаченого вона відразу викликала швидку допомогу. На місці вона залишалася до приїзду працівників правоохоронних органів. Автомобіль до того часу з місця не рухався. До зіткнення обвинувачений поводив себе цілком спокійно та адекватно. Слідів гальмування на асфальтному покритті вона не бачила. Їй відомо, що власником автомобіля Мерседес, на якому вони рухалися, є ОСОБА_23 . Це батько її чоловіка. Проміжку часу від моменту ДТП до того, як приїхали працівники поліції назвати не змогла, оскільки інтенсивно телефонувала в швидку допомогу, а також опитувала людей, що з`явилися на місці ДТП про те, чи не знають вони потерпілу, для того, щоб зателефонувати її рідним. Додала, що проїжджаючи перехрестя вулиці Центральної та провулок Жовтневий, жодних транспортних засобів вона не бачила. Пішоходів біля кафе «Маяк» вона не бачила.

- Свідок ОСОБА_12 пояснив, що з обвинуваченим не знайомий. Влітку, року він не пам`ятає, він рухався на автомобілі Фольцваген по смт Новоархангельськ в напрямку магазину ПП ОСОБА_33 . Він помітив, як назустріч йому з гори рухається автомобіль Мерседес Віто білого кольору, відстані, на якій він його помітив, не пам`ятає. Трішки зблизившись з Мерседесом, він помітив велосипед, який рухався у попутному напрямку з Мерседесом, але напереріз йому, виїжджаючи з придорожнього карману, на лівий край дороги по напрямку руху Мерседеса.

В цей момент він побачив, що автомобіль Мерседес почав знижувати швидкість та різко змінювати напрям руху в ліву сторону, для того, щоб уникнути зіткнення з велосипедом. Проте зіткнення відбулося, велосипед в`їхав в правий бік автомобіля Мерседес. Також зазначив, що при виїзді з придорожнього карману, жінка, яка керувала велосипедом, ніяких жестів чи знаків не подавала, крім того вона навіть не дивилася по бокам задля того, щоб пересвідчитися про наявність чи відсутність перешкод при переїзді через дорогу. Після цього він, зупинившись, вибіг з автомобіля та підбіг до місця зіткнення, де стояв автомобіль Мерседес. Автомобілем керував обвинувачений, поряд з ним сиділо двоє жінок, одна з яких зразу зателефонувала до швидкої допомоги, а друга знаходилася біля загиблої. Автомобіль Мерседес стояв на перехресті біля лівого краю дороги, а велосипед від удару об автомобіль відкинуло на середину дороги. Пояснив, що до моменту ДТП за автомобілем обвинуваченого рухався автомобіль, проте після зіткнення він одразу розвернувся та поїхав з місця ДТП, інших учасників дорожнього руху в той момент не було. Чи були на дорожньому покритті сліди гальмування він не пам`ятає. Пояснив, що в момент коли в його полі зору з`явилися автомобіль Мерседес та велосипед, відстані між останніми була близько 15-25 метрів. Будь яких сигналів про зміну напрямку руху автомобіль Мерседес не подавав. Пояснив, що приймав участь у слідчому експерименті.

- Свідок ОСОБА_12 , будучи додатково допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції , пояснив, що у день ДТП він надавав свідчення, як свідок слідчому. Під час допиту складалася схема ДТП, яку він підписав. Складена схема відповідає фактичним обставинам ДТП, відстані відповідають схемі. Схема складалася з його слів під час допиту. Після ДТП слідчий через деякий час двічі викликав для відтворення місця події. В протоколі вірно зафіксовані відстань між автомобілем Мерседес та велосипедом. На повторному відтворенні його допитували на предмет того, коли він побачив потерпілу та автомобіль. Міряли відстань та визначали швидкість велосипеда. Автомобіль від нього був за 100 метрів. Дані, вказані в схемі, відповідають дійсності та не є припущеннями. Він рухався на виїзд з Новоархангельська, де за 100 метрів побачив спочатку автомобіль, а згодом велосипедиста. Велосипедист немов виїхав звідкілясь перед перехрестям та почала їхати вліво (різко змінила рух), водій ОСОБА_34 почав різко гальмувати та змінювати напрямок руху.

В протоколі відтворення від 11.09.2015 року зафіксовані розбіжності у відстанях між автомобілем та велосипедом з протоколом від 16.08.2016 року. В протоколі від 11.09.2015 року вказано 8,1 метра, а в протоколі від 16.08.2016 року 73,4 метра. Його допитували, коли він побачив автомобіль та велосипедиста, відстані він не називав. В протоколі від 11.09.2015 року слідчий невірно переніс відстань між автомобілем та велосипедистом. У слідчому експерименті брали участь ще багато людей, їх прізвищ він не пам`ятає, деяких не знає взагалі. Відстані міряли рулеткою з його слів, малювали схему. Слідчий задавав питання, він відповідав та показував, де були розташовані автомобіль та велосипедист. Чому у протоколах містяться такі суттєві розбіжності йому не відомо. На його думку в протоколі від 16.08.2016 р. слідчий невірно його зрозумів та невірно зафіксував дані про відстань у 73,4 м. Стверджував, що повідомляв слідчого, що не пам`ятає та не може вказати швидкість руху велосипеда. Слідчий експеримент тривав 4 години.

- Свідок ОСОБА_35 пояснив, що здійснював досудове слідство у кримінальному провадженні стосовно ДТП за участю ОСОБА_36 . Він, за клопотанням потерпілої сторони, допитував свідка ОСОБА_9 . Даного свідка він викликав не повісткою. Чи ставив він запитання, спрямовані на встановлення достовірності його показань, він не пам`ятає, проте зазначив, що між показаннями, які надавав даний свідок, та показаннями свідка, що їхав назустріч велосипеду та автомобілю Мерседес були розбіжності. Свідки вказували на різне положення транспортних засобів при їх зіткненні. Також ним проводився допит свідка ОСОБА_11 , якого він викликав телефоном, оскільки вони були знайомі. Вказана особа залучена свідком до кримінального провадження за клопотанням потерпілої сторони. Чи ставив він запитання, спрямовані на встановлення достовірності його показань, він не пам`ятає. Інших слідчих дій з даним свідком він не проводив. Будь-яких ознак, що свідок давав неправдиві покази, він не виявив.

- Свідок ОСОБА_37 пояснив, що обіймав посаду старшого слідчого відділення Маловисківського відділення поліції Кіровоградської області. В його провадженні знаходилося кримінальне провадження відносно обвинуваченого. До складу слідчої групи входив він, заступник начальника слідчого відділення ОСОБА_38 та начальник слідчого відділення. Ним проводився слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 , який набув статусу свідка за клопотанням потерпілої сторони. Допит свідка ОСОБА_9 проводився слідчим ОСОБА_35 за дорученням начальника слідчого відділення. Після допиту як свідка ОСОБА_9 він, як слідчий, вирішив, що дана особа володіє інформацією і її можна було залучити до проведення слідчого експерименту. Свідок ОСОБА_11 на проведення слідчого експерименту не з`явився.

- Свідок ОСОБА_39 пояснив, що працює старшим слідчим відділу розслідування злочинів в сфері транспорту слідчого управління Кіровоградської області. З обвинуваченим та потерпілим він не знайомий. У його провадженні перебувало кримінальне провадження відносно обвинуваченого. За той час, доки кримінальне провадження перебувало у його провадженні, обвинувачений не ухилявся від надання будь-яких пояснень чи показів, з ним проводився слідчий експеримент. Про відмову в ознайомленні з матеріалами справи він пояснити нічого не може, окрім того, що така відмова дійсно була, у зв`язку з тим, що пройшов певний проміжок часу і він не пам`ятає підставу відмови. Пояснив, що проводив слідчі експерименти з обвинуваченим та свідками у різний час. Всі дії, які проводилися за час кримінального провадження, фіксувалися на папері. Свідки ОСОБА_40 та ОСОБА_41 були залучені за клопотанням потерпілої сторони. Жодних підозр щодо правдивості показів даних свідків при допиті у нього не виникло. Запитань, спрямованих на встановлення достовірності їхніх показань, він не ставив. При проведенні слідчих експериментів їхні покази знайшли своє підтвердження. Крім того пояснив, що задля перевірки про те, що свідки ОСОБА_41 та ОСОБА_40 дійсно були на місці події та були очевидцями даної пригоди проводилася радіорозвідка місця знаходження їхніх мобільних телефонів, яка дійсно підтвердила їхнє місцезнаходження на місці події. Під час проведення слідчого експерименту свідки ОСОБА_40 та ОСОБА_41 вільно давали свої покази без будь-яких нотаток. Сумнівів щодо правдивості їх показів не виникало. Корегувань показів свідків при внесенні до протоколу він не здійснював.

- Судовий експерт ОСОБА_42 в судовому засіданні суду пояснив, що ним на підставі вихідних даних надано конкретний висновок щодо дорожньо-транспортної пригоди. Ним було надані відповіді на всі поставлені питання у постанові, на які було достатньо вказано вихідних даних. Також пояснив, що на деякі запитання надати відповіді не представилось можливим, оскільки свідки не змогли дати пояснення щодо деяких обставин. Під час проведення слідчого експерименту за участі водія автомобіля, він показав, що в момент, коли він виявив початок маневрування велосипеда вліво він розташовувався на відстані 14,65 метрів від місця зіткнення, при цьому перебував біля правого боку проїжджої частини при цьому, коли побачив маневр велосипеда, він спрямував свій автомобіль ліворуч і опинився на місці зіткнення, яке було визначено. При проведенні розрахунку ним було встановлено, що тої відстані до велосипеду, якої було вказано водієм автомобіля під час проведення слідчого експерименту, було не достатньо, з технічної точки зору автомобіля, для того, щоб змістити автомобіль на більш як 4 метри вбік, щоб уникнути зіткнення з велосипедом, при цьому не втративши керованість автомобіля. При проведенні розрахунків гальмування автомобіля до моменту зіткнення з велосипедом не враховував. Зазначив що викладені висновки відповідають дійсності.

- Судовий експерт ОСОБА_19 пояснив, що працює з 2002 року в Київському НДІ судових експертиз, 01.12.2016 року до Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов адвокатський запит ОСОБА_8 про проведення судової автотехнічної експертизи, яка начальником відділу була розподілена на нього та ОСОБА_18 . Для проведення експертизи йому було надано протокол огляду місця події, схема дорожньо-транспортної пригоди, протоколи допиту свідка ОСОБА_12 , протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , копії висновків експертів. На місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди він не виїжджав. При проведенні експертизи ним використовувалися такі джерела: а саме, рух транспортного засобу, гальмування транспортного засобу, зіткнення транспортних засобів, оцінка дорожньо-транспортної ситуації, в яких водії використали маневр. З тих матеріалів, які були йому виділені, він зміг встановити наступне, що при умові збереження напрямку руху водієм не було технічної змоги уникнути зіткнення з велосипедистом, навіть при екстреному гальмуванні з технічної точки зору та при умові руху автомобіля зі швидкістю 40 км/год. застосовуючи екстрене гальмування, також встановлено, що своїми односторонніми діями водій автомобіля не мав технічної можливості уникнути даного зіткнення тому, що дії велосипедиста не відповідали вимогам ПДР та призвели до виникнення аварійної обстановки та встановлено, що велосипедист мав технічну можливість уникнути даного ДТП. При проведенні експертизи експерт використовував науково - технічну та довідкову літературу та інші надані йому матеріали. Свій висновок він підтвердив і наполіг, що даний висновок відповідає дійсності по всіх критеріях проведення експертизи і наданих йому матеріалах.

- Судовий експерт ОСОБА_18 пояснила, що працює з 2005 року в Київському НДІ судових експертиз, 01.12.2016 року до Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов адвокатський запит про проведення судової автотехнічної експертизи, яка начальником відділу була розподілена на неї та ОСОБА_19 . Для проведення експертизи їй було надано протоколи допиту свідка ОСОБА_12 , протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , протокол огляду місця події, схема дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах експертизи було поставлено 9 запитань, на які було надано відповіді та комісією винесено висновок від 31.01.2017 року. В основу було покладено покази свідка ОСОБА_12 , які підтверджувалися наданими матеріалами для проведення експертизи. Перевірка правильності матеріалів експертизи і показів свідка ОСОБА_28 перевірялася наступним чином, було створено масштабну схему скоєння ДТП з нанесенням на неї всіх кількісних параметрів, які зазначалися свідком ОСОБА_12 , на цю ж схему були нанесені всі показники з огляду місця події, які надавалися до матеріалів для проведення експертизи. Після цього було встановлено, що покази свідка ОСОБА_12 не суперечать схемі та огляду місця події ДТП, наданим для проведення експертизи, тому вони були взяті в дослідження при складанні даного висновку. Значних розбіжностей з колегами в неї не було. Дійсність висновку з наданих їй матеріалів вона підтверджує.

Крім того під час розгляду справи в суді першої інстанції були досліджені письмові матеріали кримінального провадження, а саме:

- світлокопія свідоцтва про смерть від 29.07.2015 року серії НОМЕР_4 /т. 2 а.с.27/, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_16 у м. Кіровоград.

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015 року, схемою та фототаблицею до нього, було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя вул. Леніна та вул. К. Маркса та здійснено відповідні заміри /т. 1 а.с.162-174/.

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.07.2015 року у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено /т.1 а.с. 175/.

- світлокопія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником автомобілю Mercedes-Benz 110 CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - є ОСОБА_23 /т.1 а.с.176/.

- світлокопія посвідчення водія виданого на ім`я ОСОБА_7 , серії НОМЕР_6 , останній має право керувати транспортними засобами, зокрема для перевозки пасажирів /т.1 а. с. 176/.

- світлокопія полісу № АІ/5720539 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було застраховано транспортний засіб автомобіль Mercedes-Benz 110 CDI, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 /т.1 а.с.177/.

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 251 від 05.08.2015 року та фототаблицею до нього, на момент огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані /т. 1 а.с.179-184/.

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 252 від 12.08.2015 року та фототаблицею до нього, аналіз пошкоджень, виявлених на транспортних засобах, а також проведеним порівняльним дослідженням та розташуванням від рівня опорної поверхні та нашаруванням речовин, можливо встановити, що велосипед «Україна» контактував виступаючою частиною, а саме лівою рукояткою рульового керування з передньою частиною задніх правих дверей, а саме над зовнішньою ручкою для відчиняння даних дверей автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Встановити, яким було взаємне розташування автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 з велосипедом «Україна» відносно одне одного експертним шляхом неможливо, оскільки даної слідової інформації на даних транспортних засобах недостатньо /т. 1 а.с.186-189/

- висновок судово-медичної експертизи №670 від 05.08.2015 року, при судово-медичній експертизі трупа потерпілої виявлені пошкодження: а) черепно-мозкова травма; забій головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини голови, рана тім`яної області; б) закрита тупа травма грудної клітки: перелом 2, 3, 4, 5, 6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) синець лівого плеча, передпліччя, кисті.

Дані тілесні ушкодження утворились від травмуючого контакту з тупим предметом, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не виявились, могли утворитися в строк і при обставинах вказаних в історії хвороби.

Тілесні ушкодження, описані в п. а, б, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент утворення.

Тілесні ушкодження, описані в п. в, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть потерпілої настала від забою головного мозку, як наслідок утворилася черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями в області голови, про що свідчать дані судової медичної експертизи трупа.

Враховуючи перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні (3 ліжко-дні), забір крові для судової-токсикологічної експертизи на наявність етилового алкоголю не проводився /т. 1 а.с.190-194/

- висновки судово-медичних експертиз № 670 від 05.08.2015 року та від 23.12.2015, при судово-медичній експертизі трупа потерпілої виявлені пошкодження у вигляді травм: а) черепно-мозкова травма: забій головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововилив в м`які тканини голови, рана тім`яної області; б) закрита тупа травма грудної клітки: перелом 2,3,4,5,6 ребер зліва з крововиливом в міжреберні м`язи; в) синець лівого плеча, передпліччя, кисті.

Дані тілесні ушкодження утворились від травмуючого контакту з тупим предметом, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не виявились, могли утворитися в строк і при обставинах вказаних в історії хвороби.

Тілесні ушкодження, описані в п. в, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент утворення.

Тілесні ушкодження, описані в п. а та в, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть потерпілої настала від забою головного мозку, як наслідок утворилася черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями в області голови, про що свідчать дані судової медичної експертизи трупа.

Тілесні ушкодження, виявлені судовою-медичною експертизою трупа потерпілої, могли утворитися в строк указаний в постанові.

Тілесні ушкодження, виявлені судовою-медичною експертизою трупа потерпілої, могли утворитися при обставинах, вказаних в постанові, при ДТП зіткненням велосипедиста з транспортним засобом і в подальшому її падінням на тверду поверхню /т. 1 а.с.195-199/.

- ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2016 року, слідчому, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні, було надано тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться в оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» /т.1 а.с. 204-206, 212-214,220-222,228-230, 236-238/.

- відомості графічного району розташування ретрансляторів антен базових станцій, у яких реєструвалася за період з 12.00 год. 23.07.2015 року по 15.00 год. 23.07.2015 року визначено азимут - знаходження SIM карт ОСОБА_36 , Наконечної, Аліценко та Скрипки /т. 1 а.с. 244-247/.

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 184 від 02.07.2016 року та фототаблицею до неї, оскільки на представленому на дослідження велосипеді відсутні сліди, які можна ідентифікувати, як місце первинного (або повторного) контактування з автомобілем Mеrcedes-Benz 110 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то визначити при яких максимальних кутах між повздовжніми вісями транспортних засобів в момент контактування міг статися наїзд не представляється можливим /т. 2 а.с.1-5/.

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 1451 від 08.09.2016 року та схемою до неї, в розглянутій дорожній обстановці водію автомобіля Mеrcedes-Benz 110 CDI ОСОБА_7 при виявленні тієї обставини, що водій попутного велосипеда починає здійснювати маневр вліво від правого краю проїзної частини, регламентовано відповідно до вимог п. 1.10 ПДР визначити дану ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.12.3 ПДР одразу ужити заходів до гальмування керованого ним транспортного засобу (без здійснення будь-яких маневрів).

В даній дорожній обстановці дії велосипедиста ОСОБА_16 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП, регламентували вимогами пп. 2.3 (б) і (д),, 9.3, 9.4, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці при своєчасному виконанні вимог п.12.3 ПДР водій а/м Meгcedes-Benz 110 CDI ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути даної ДТП.

Оскільки надані на дослідження матеріали містять декілька варіантів дій велосипедиста перед ДТП, на даному етапі експертним шляхом встановити, чи мала велосипедист ОСОБА_16 технічну можливість уникнути ДТП своїми односторонніми діями, не представляється можливим.

В розглянутій дорожній обстановці невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР дії водія автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI ОСОБА_7 можуть знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, що сталося.

Покази водія а/м Mercedes-Benz 110 CDI ОСОБА_7 , в частині того, що з моменту виявлення маневру велосипедиста вліво він (водій ОСОБА_43 ) змістив керований ним автомобіль вліво на відстань до 4,48 м і проїхав за цей час вздовж проїзної частини біля 14,65 м, - є технічно необґрунтованими.

Покази свідка ОСОБА_12 , що отримані при проведенні слідчого експерименту не можуть бути оцінені на предмет технічної обґрунтованості.

Покази свідка ОСОБА_11 , в частині умов питання № 8 такого змісту: «чи технічно спроможні покази свідка ОСОБА_11 в частині вказаного ним розташування автомобіля та велосипеда від того моменту, коли він їх побачив (позиція 3, 4 на схемі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 та до положення, коли він (свідок) перестав їх бачити (позиція 9,10 на схемі до слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 » постанови про призначення експертизи, є технічно необґрунтованими.

Враховуючи, що свідок ОСОБА_9 , не дає даних про швидкість руху автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, а є лише дані про швидкість руху велосипедиста, оцінити покази свідка ОСОБА_9 , на предмет їхньої технічної обґрунтованості експертним шляхом не представляється можливим.

В розглянутій дорожній обстановці при русі автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI прямолінійно, без здійснення його водієм маневру вліво (що не відповідає вимогам п. 12.3 ПДР), контактування автомобіля з велосипедом виключалось. /т. 2 а.с.6-17/.

- висновок судово-автотехнічної експертизи № 19859/16-52 від 31.01.2017 року, в даній дорожній обстановці водію автомобіля Mercedes ОСОБА_7 , з технічної точки зору, слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4 та 12.3 ПДР України. В умовах даної ДТП водій велосипеда ОСОБА_16 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.3 та 11.14 ПДР України.

За вказаних кількісних параметрах зближення ТЗ навіть при умові збереження напрямку руху водієм автомобіля Mercedes та застосовуючи екстрене гальмування, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.

З технічної точки зору, при умові руху автомобіля Mercedes зі швидкістю 40 км/год та застосовуючи своєчасно екстрене гальмування, з врахуванням кількісних параметрів згідно показів свідка ОСОБА_12 , від 11.09.2015 року, велосипедист ОСОБА_16 при умові збереження темпу та напрямку руху не встигне вийти за межі небезпечної зони, тобто автомобіль Mercedes контактував би з велосипедом.

За вказаних параметрів зближення ТЗ, в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути даної ДТП у велосипедиста ОСОБА_16 , полягала у виконанні останньою вимог п.10.1,10.3 ПДР України, для чого у неї не вбачається перешкод технічного характеру. Тобто, виконуючи вимоги вказаних пунктів, велосипедист ОСОБА_16 мала технічну можливість уникнути даної ДТП.

В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ в діях водія автомобіля Mercedes ОСОБА_7 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається.

Для оцінки дій водія ОСОБА_7 відповідно до вимог п. 12.4 ПДР України спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно, дана оцінка може бути зроблена слідством (судом) самостійно шляхом порівняння встановленої слідством (судом) швидкості руху автомобіля Mercedes перед даною ДТП з максимально допустимою швидкістю на ділянці скоєння ДТП.

В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ дії велосипедиста ОСОБА_16 не відповідали вимогам п.10.1,10.3 ПДР України, з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

При вказаних свідком ОСОБА_12 дії велосипедиста ОСОБА_16 , що не відповідали вимогам ПДР України призвели до виникнення аварійної ситуації /т.2 а.с.39-47/.

- протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, свідок ОСОБА_12 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.109-111/

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього, для перевірки і уточнення відомостей свідка ОСОБА_12 , останній розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.112-119/.

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього, в ході якого ОСОБА_7 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.119-125/.

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього свідок ОСОБА_11 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.126-133/.

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року та схемою до протоколу слідчого експерименту, а також фототаблицею до нього свідок ОСОБА_9 розказав та показав при яких обставинах сталася дорожньо-транспортна пригода /т. 3 а.с.134-140/.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обґрунтовуючи вирок, суд закрема зауважив, що диспозиція сформульованих у ст. 286 КК України норм є бланкетною.

Обвинуваченням ОСОБА_7 інкримінуються порушення Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, зокрема пунктів п.п.1.5, 2.3 (б, д), 12.3 ПДР України.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Обов`язковими елементами складу злочину є об`єкт злочину; об`єктивна сторона злочину; суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії або бездіяльність особи, поведінка якої оцінюється у конкретному випадку не є злочином.

Безпосереднім об`єктом злочину ст.286 КК України є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи.

Об`єктивна сторона, злочину включає обов`язкові ознаки діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Суб`єкт злочину, осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку і керує транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона злочину ставлення винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

З обвинувачення сформульованого ОСОБА_7 його вина виражена у формі необережності у виді злочинної недбалості, тобто останній не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити.

Суд, перевіряючи на предмет допустимості та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження, а також показань свідків прийняв як належні та допустимі таки докази :

?Висновок експерта №670 від 05.08.2015 року та №670 від 23.12.2015 (т.1 а.с.190-194, 195-199). Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.2 а.с.27). За даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 липня 2015 року, у гр. ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено (т.1 а.с.175).

?висновок експерта №251 від 05.08.2015 (т.1 а.с.179-184).

?висновок експерта №252 від 12.08.2015 (т.1 а.с.186-189).

?висновок експерта №184 від 02.07.2016 ( т.2 а.с.1-5).

?протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2015 (т.1 а.с.162-174).

Прокурор в апеляційній скарзі зверув увагу апеляційного суду на висновок експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №1451 від 08.09.2016 року, що на його думку підтверджує винуватість ОСОБА_7 , згідно якого при своєчасному виконанні вимог п.12.3 ПДР водій автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI, ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути дану ДТП.

Прокурор зазначив, що при оцінці висновку експерта судової інженерно-транспортної експертизи №1451 від 08.09.2016 на який посилається сторона обвинувачення, як на доказ, що підтверджує обвинувачення ОСОБА_7 , судом безпідставно не взято до уваги вихідні дані, надані свідком ОСОБА_9 є безпідставним.

Судом першої інстанції були дослідженні всі заявлені письмові матеріали провадження, перевірені покази свідків. Суд в оскаржуваному вироку провівши аналіз матеріалів кримінального провадження дійшов висновку, що вказані свідчення надані в судовому засіданні та дані під час проведення слідчого експерименту не узгоджуються з механізмом ДТП викладеному в обвинувальному акті щодо місцезнаходження велосипедиста перед зміною дорожньої обстановки.

Не відповідає матеріалам кримінального провадження пояснення прокурора про те, що у висновку експертизи є посилання на призначення експертизи на підставі повторних (уточнених) відомостей. Крім того у відповідності до висновку експертизи не вбачається, що на дослідженя експерту при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи №1451 від 08.09.2016 надавались матеріали слідчого експерименту свідка ОСОБА_12 від 11.09.2015, а тому посилання на те ще суд суперечливо прийняв данний процесуальний документ не знайшли свого підтвердження.

Свідок ОСОБА_9 вказує про рух велосипедиста по центру своєї смуги руху, тоді як згідно обвинувального акту та свідчень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , перед зміною напрямку руху велосипедист рухалась біля правого краю проїзної частини.

У відповідності до повідомлення про неможливість проведення експертизи Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №319 від 30.11.2015 (т.3 а.с.99-100), зазначено: «При вивченні експертом наданих на дослідження матеріалів справи встановлено, що покази свідків ДТП суттєво різняться між собою стосовно руху велосипедиста відносно меж проїжджої частини та чи подавав сигнал повороту рукою велосипедист на момент скоєння ДТП; - експерт автотехнік не має права вибирати вихідні дані із матеріалів та схеми ДТП».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно сумніву щодо факту перебування свідка на місці ДТП, оскільки свідок константував саму подію ДТП та зазначив, що механізму спричинення ДТП не бачив.

Водночас зазначено, що судом безпідставно визнані судом недопустимими доказами надані свідком ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ..

Колегія суддів зважає на посилання прокурора стосовно того, що пояснення надані свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не можуть визнаватись недопустимими доказами, оскільки отримані в межах кримінального провадження та відповідають вимогам ст..86 КПК України, а саме за умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних. Виходячи із матеріалів кримінального провадження, пояснення свідків відповідають зазначеним критеріям.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що свідчення надані свідком ОСОБА_9 у судовому засіданні та дані вказані під час проведенні слідчого експерименту, не узгоджуються з механізмом ДТП викладеному в обвинувальному акті (суперечать пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченню) щодо місцезнаходження велосипедиста перед зміною дорожньої обстановки. Так, свідок ОСОБА_9 вказує про рух велосипедиста по центру своєї смуги руху, тоді як згідно обвинувального акту та свідчень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , перед зміною напрямку руху велосипедист рухалась біля правого краю проїзної частини. За показами самого свідка моменту зіткнення транспортних засобів він не бачив, а отже не є очевидцем механізму виникнення вказаної ДТП. Нелогічність показів свідка щодо його дій за наслідками ДТП. Свідок вказує, що побачив лежачу жінку, яку знав як матір свого знайомого ОСОБА_10 , однак ніяк не відреагував, не повідомив інших осіб про свою присутність біля місця ДТП, а розвернувся і пішов далі. Це ставить під сумнів факт перебування свідка на місці ДТП.

Крім того, суд дослідивши лист ГУНП в Кіровоградській області від 09.09.2016р. №1279/20/02-2016 щодо опрацьованої інформації операторів телекомунікації, як доказ факту перебування свідка ОСОБА_9 на місці ДТП в момент його здійснення , встановив, що у дослідженому документі не визначено чітких місць розташування даного абонента близько 13:00 год., 23.07.2015 р., в той час як за показами вказаного свідка він проживає за адресою, яку, згідно графічного зображення, покриває антена базової станції, що фіксувала телефонні з`єднання (т.1 а.с.244-247).

Покази ОСОБА_11 в частині технічної спроможності вказаного ним розташування автомобіля та велосипеда від того моменту, коли він їх побачив є технічно необґрунтованими. За показаннями самого свідка моменту зіткнення він не бачив, тому суд першої інстанції парийшов до вірного висновку, що свідок не є очевидцем механізму виникнення вказаної ДТП.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За таких обставин зазначені відомості та проведені на їх підставі інші слідчі дії не відповідають критерію належності доказів в розумінні вимог ст.85 КПК України, та як наслідок повинні бути визнати неналежними доказами, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспарюється сама подія ДТП, а відомості надані свідком ОСОБА_11 лише підтверджується подія, а покази свідка ОСОБА_9 не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Суд провівши аналіз дослідженних доказів в справі дійшов вірного висновку про суперечливість зазначених доказів сторони обвинувачення, але допустив помилку у їх визначенні, ака наразі не впливає на вирішення справи по суті.

Під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення за клопотанням сторони захисту було долучено, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 23.07.2015 року (т.3 а.с.101-104)та протоколи проведення слідчих експериментів від 11.09.2015 року (т.3 а.с.109-111) та від 16.08.2016 року (т.3 а.с.112-114) із зазначених доказів вбачається, що за участі свідка ОСОБА_12 слідчий експеримент було проведено двічі. А саме, вперше слідчий експеримент було проведено 11.09.2015 року, за результатами якого було складено протокол проведення слідчого експерименту. Після чого, слідчий експеримент було проведено вдруге 16.08.2016 року, вихідні дані з якого використовувались стороною обвинувачення під час проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1451 від 08.09.2016 року (т.2 а.с. 6-17).

Суд звернув увагу на те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, про які свідок ОСОБА_12 вказував під час проведення двох слідчих експериментів суттєво відрізняються один від одного в частині відстаней автомобіля до велосипеда перед початком маневру велосипедиста. А саме, під час слідчого експерименту від 11.09.2015 року свідком вказане розташування велосипеда та автомобіля, коли велосипедистка почала змінювати свій напрямок руху, відповідно до якого вісь заднього колеса велосипеда знаходиться на відстані 8,1 м. від вісі переднього правого колеса автомобіля. А у слідчому експерименті від 16.08.2016 року, проведеного вдруге, було зафіксовано, що коли велосипедист виїхав на смугу руху автомобіля Mercedes-Benz 110 CDI та почав її перетинати, автомобіль Mercedes-Benz 110 CDI в цей момент знаходився на відстані 73,4 м до передньої осі велосипеда.

Судом встановлено, що відомості, зібрані під час першого слідчого експерименту, фіксувались в протоколі від 11.09.2015 року, проте як доказ під час судового розгляду стороною обвинувачення не використовувався.

Свідчення свідка ОСОБА_12 , допитаного у судовому засідання, суд розцінив як такі, що не доводять провину ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а навпаки спростовують вихідні дані слідчого експерименту надані цим же свідком під час повторного проведення слідчого експерименту, які використані при складенні висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №1451 від 08.09.2016 року (т.2 а.с.6-17), оскільки, як пояснив ОСОБА_12 під час допиту у судовому засіданні, рух вліво велосипедиста був несподіваний без подання жодних знаків про це, жінка навіть не повертала голову назад при цьому швидкість не зменшувала, в той час як водій намагаючись уникнути зіткнення гальмував та змінював напрямок руху автомобіля вліво.

Проводячи аналіз зазначених фактів суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування під час проведення слідчих дії були грубо порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства, а саме, до ч.2 ст.9 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.240 КПК України, про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол, у якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Згідно ч.5 ст.223 КПК України, в разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення із обвинувальним актом, чого в порушення вказаної норми в даному випадку не було зроблено ні прокурором, ні слідчим.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 року стороною обвинувачення з обвинувальним актом не надавався та не встановлено об`єктивних причини повторного проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , в протоколі якого також не зазначено з яких підстав слідча дія проводилась повторно.

Суд вірно зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Є належними посилання на вимоги ч.3 ст.223 КПК України, слідчий, прокурор повинен був вжити належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом. Частиною 3 ст.240 КПК України визначено, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Відповідно до ч.2 ст.111 КПК України, з приводу вчинення процесуальних дій, здійснюється повідомлення заінтересованих осіб.

Суд констатував, що обвинувачений ОСОБА_7 не був повідомлений про проведення вказаної повторної слідчої дії, що підтверджується відсутністю в матеріалах провадження відповідних повідомлень. Проте органом досудового розслідування мали б бути вжиті заходи для забезпечення присутності під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 , оскільки в результаті слідчого експерименту могли бути порушені та обмежені його права та законні інтереси, що є грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До участі у проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 був запрошений лише в липні 2016 року.

З огляду на викладене вище, враховуючи положення ст.ст. 84, 86, ч.1 ст.87, 89 КПК України, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав вважати права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 порушеними, а вихідні дані слідчого експерименту проведеного повторно зі свідком ОСОБА_12 такими, що не слід брати судом до уваги, як допустимий і належний доказ, оскільки ці дані отримані з порушенням вимог КПК України, пояснення якого вказані у даному слідчому експерименті спростовані його ж поясненнями у судовому засіданні. При цьому не враховані особливості, які мають важливе значення для належного відтворення подій, а відповідно і для отримання достовірних даних, а саме: щодо погодних умов, дощова погода за якої відбувався повторний слідчий експеримент, а також те що з моменту ДТП до повторного проведення слідчого експерименту пройшло більше одного року. Відповідно до матеріалів кримінального провадження об`єктивно встановлено, що протокол слідчої дії з вказаним свідком та експертне дослідження за ним отримані в порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки за проведення двох слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_12 , у якості вихідних даних для проведення експертизи, використано лише останній.

При тому, що у жодній із двох слідчих дій не приймали участі обвинувачений та його захисник, тоді як матеріали кримінального провадження не містять відомостей про відмову вказаних осіб щодо залучення їх до слідчої дії, їх повідомлення про дату і час та необхідність повторного проведення такої дії зі свідком.

Суд врахував те, що за клопотанням сторони захисту було повторно допитано свідка ОСОБА_12 , оскільки вперше він не допитувався стосовно обставин участі у слідчих експериментах, та в судовому засіданні свідку ОСОБА_12 було запропоновано оглянути протоколи слідчих експериментів від 11.09.2015 року (т.3 а.с.109-111) та від 16.08.2016 року (т.3 а.с.112-118) проведених за його участі.

Зокрема свідком ОСОБА_12 зазначено, що протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2015 викладені дані відповідають дійсним обставинам ДТП, в тому числі щодо відстані 8,1 м від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипедиста вліво.

Відомості в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.08.2016 року, проведеного вдруге, а саме, зафіксована у ньому відстань 73,4 м від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипедиста вліво, є невірною і не була такою під час ДТП. Чому у протоколах містяться такі суттєві розбіжності йому не відомо. На його думку в протоколі від 16.08.2016 р. слідчий невірно його зрозумів та невірно зафіксував дані про відстань у 73,4 м.

Також у ОСОБА_12 було з`ясовано, про те, яким чином під час проведення слідчого експерименту проведеного 11.09.2015 року швидкість руху велосипеду він вказати не зміг, а під час слідчого експерименту проведеного 16.08.2016 р., швидкість руху велосипеда він вже зміг вказати. На дане питання свідок відповів, що повідомляв слідчого, що не пам`ятає те не може вказати швидкість руху велосипеда.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вихідні дані слідчого експерименту, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 від 16.08.2016 р., не могли використовуватись для проведення експертизи, оскільки є недостовірними та внесені на власний розсуд самим слідчим.

Під час проведення судового розгляду суд перш за все керується вимогами змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередності дослідження показань, речей і документів та диспозитивності розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доступ до правосуддя забезпечується правом кожного на інформованість. Ним гарантується реалізація засад та досягнення завдань кримінального провадження.

Повідомлення покликане забезпечити правомірну поведінку учасників кримінального провадження й у цьому сенсі є гарантією виконання ними процесуальних обов`язків. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо порушення органом досудового розслідування вимог КПК в частині не виконання вимог ч.3 ст.240 КПК України, оскільки зазначені процесуальні дії безпосередньо стасувались ОСОБА_7 , хоч йому на той час не була пред`явлена підозра, але він був безпосереднім учасником даної дорожньо-транспортної пригоди.

Прокурор зауважив, що судом прийнято до уваги висновок судової автотехнічної експертизи №19859/16-52 від 31.01.2017 року, із посиланням, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження не надано доказів, якіб спростовували його висновки.

Колегією суддів встановлено, що за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №19859/16-52 від 31.01.2017 року, в дані дорожній обстановці водію автомобіля Mercedes, ОСОБА_7 , слід було діяти у відповідності з вимогами п.п.12.4 та 12.3 ПДР України.

В умовах даної ДТП водій велосипеда ОСОБА_16 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1,10.3 та 11.14 ПДР України. За вказаних кількісних параметрів зближення ТЗ навіть при умові збереження напрямку руху водієм автомобіля Mercedes та застосовуючи екстрене гальмування, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.

З технічної точки зору, при умові руху автомобіля Mercedes зі швидкістю 40 км/год та застосовуючи своєчасно екстрене гальмування, з врахуванням кількісних параметрів згідно показів свідка ОСОБА_12 від 11.09.2015 року, велосипедист ОСОБА_16 при умові збереження темпу та напрямку руху не встигне вийти за межі небезпечної зони, тобто автомобіль Mercedes контактував би з велосипедом. За вказаних параметрів зближення ТЗ, в даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути даної ДТП у велосипедиста ОСОБА_16 , полягала у виконанні останньою вимог п.10.1.,10.3 ПДР України, для чого у неї не вбачається перешкод технічного характеру. Тобто, виконуючи вимоги вказаних пунктів, велосипедист ОСОБА_16 мала технічну можливість уникнути дану ДТП. В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ в діях водія автомобіля Mercedes ОСОБА_7 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. Для оцінки дій водія ОСОБА_7 відповідно до вимог п.12.4 ПДР України спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно, дана оцінка може бути зроблена слідством (судом) самостійно шляхом порівняння встановленої слідством (судом) швидкості руху автомобіля Mercedes перед даною ДТП з максимально допустимою швидкістю на ділянці скоєння ДТП. В даній дорожній обстановці при заданих параметрах зближення ТЗ дії велосипедиста ОСОБА_16 не відповідали вимогам п.10.1,10.3 ПДР України, з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. При вказаних свідком ОСОБА_12 дії велосипедиста ОСОБА_16 що не відповідали вимогам ПДР України призвели до виникнення аварійної обстановки (т.2 а.с.39-97).

З матеріалів провадження встановлено, що експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які проводили вищевказану експертизу, вказали, що вищевказаний висновок було складено на підставі вихідних даних, зазначених та доданих до адвокатського запиту, через які вони дійшли до висновків, які відображені в цьому висновку. Підтвердили достовірність складеного ними висновку. Крім того, експерти вказали на те, що у випадку наявності антиблокувальної системи на автомобілі при екстреному гальмуванні видимої слідової інформації на дорожньому покритті може не залишатися.

При розгляді зазначеної категорії справ необхідно враховувати всі обставини, які передували настанню негативних наслідків, а саме дотримання ПДР, та вчинення всіх можливих заходів щодо уникнення ДТП.

Суд у вироку відмічає, що законодавство не передбачає наявності для керування велосипедистом відповідного посвідчення, але разом з тим велосипедист, який рухається по проїжджій частині є повноправним учасником руху, він зобов`язаний дотримуватись правил дорожнього руху, може здійснювати будь-які маневри не заборонені правилами. Маневри велосипедиста повинні бути передбачуваними та зрозумілими іншим учасникам дорожнього руху.

Суд зауважує, що в ході досудового розслідування не встановлювався стан здоров`я потерпілої на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вона була людиною похилого віку та в силу свого віку її моторика рук та ніг була повільною, при цьому існує ослаблення м`язів, а також у цьому віці можлива наявність інших хвороб, що можуть впливати на невірне сприйняття дорожньої обстановки, що саме по собі може вказувати на невпевненість та неуважність керування будь-яким видом транспорту, дотримання та знання встановлених правил під час керування велосипедом.

Пунктом 15 ч.1 ст.7 КПК України визначений принцип змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За ч.2 цієї статті, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх праву межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, прокурор, приймаючи участь в даному кримінальному провадженні на основі принципу змагальності, де сторони є рівними, мав можливість скористатись своїм правом щодо спростування відомостей викладених у оспорюваному ним висновку експертів, однак, за наданими поясненнями учасників судового розгляду в суді апеляційної інстанції, заяв, клопотань щодо необхідності проведення додаткової або повторної судово автотехнічної експертизи не заявляв, тобто виходячи із процесуальної поведінки прокурора, він погодився із висновком експертизи.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено, що зазначений виновок судово автотехнічної експертизи винесено з порушенням вимог КПК України. Колегія суддів зазначє, що суд не може спонукати учасників судового розгляду для надання доказів, або щодо вчинення дій для спростування доказів інших учасників судового розгляду.

Судом при постановленні вироку враховані показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_30 з приводу констатації факту дорожньо-транспортної пригоди, показання свідка ОСОБА_44 з приводу того, що потерпіла керувала велосипедом, разом з тим суд не приймає до уваги свідчення свідка з приводу того, що потерпіла керувала велосипедом з дотриманням Правил дорожнього руху, оскільки вона (свідок) не є фахівцем (спеціалістом) у цій галузі та не може цього стверджувати.

Суд аналізуючи здобуті, досліджені і перевірені в судовому засіданні вищевказані докази у їх сукупності, суд прийшов висновку про те, що органом досудового розслідування частково вірно встановлені деякі обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема такі, як час скоєння діяння - 23.07.2015 року близько 13.00 год., місце скоєння - перехрестя вул. Леніна та вул. Карла Маркса в смт Новоархангельськ Кіровоградської області, встановлено особу, яка керувала транспортним засобом ОСОБА_7 та особу велосипедистки ОСОБА_16 , встановлено справний технічний стан транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, його пасажирів, погодні умови, стан дорожнього покриття, час та причини смерті велосипедистки ОСОБА_16 , ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій.

Проте, органом досудового розслідування неточно, суперечливо та з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства було отримано деякі докази, які були спростовані під час судового розгляду та невірно встановлено не менш важливі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні були враховані та використані при складанні висновку експерта судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи №1451 від 08.09.2016 року (т.2 а.с.6-17), як вихідні дані на предмет наявності чи відсутності у водія ОСОБА_7 технічної можливості уникнути зіткнення.

Відповідно до норм ч.10 ст.101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але не згода з висновком експерта повинна бути мотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Висновок суду першої інстанції, що протокол слідчої дії з свідком ОСОБА_12 та експертне досдіження отриманні в порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки за проведення двох слідчих експериментів з вищезезначенпим свідком, у якості вихідних жаних для проведення експертизи, використано лише останній знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Оскільки зафіксовані обставини ДТП у двох слідчих експериментах суттєво відрізнялися один від одного в частині відставней між автомобілем та велосипедом перед початком маневру велосипеда, було повторно допитано свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що дані у протоколі проведення слідчого експерименту здійсненого вперше, відповідає дійсним обставинам ДТП, а саме щодо відстані 8,1 метрів від автомобіля до велосипеда та до початку маневру велосипедиста. Щодо протоколу проведення слідчого експерименту проведеного вдруге, зазначив, що відстань у 73,4 мтрів від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипеда вліво не відповідає дійсності. Свідок пояснив, що слідчий його не зрозумів, та швидкість велосипеда вказати не міг.

Суперечності у протоколах слідчих експериментів від 11.09.2015 та від 16.08.2016 були усунуті судом шляхом повторного допиту свідка ОСОБА_12 , який підтвердив дані слідчого експерименту від 11.09.2015 в частині відстані від автомобіля до велосипеда до початку маневру велосипедиста вліво та його неможливості визначити швидкість велосипеда.

Колегія суддів заначає, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Не зважаючи на доведеність факту зіткнення велосипедиста ОСОБА_16 з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7 для доведеності вини останнього має бути встановлена об`єктивна та суб`єктивна сторона його діяння. Проте суд не вбачає підстав визнати доведеними в частині об`єктивної сторони наявність порушення пунктів 1.5,2.3 (б,д), 12.3 ПДР та суб`єктивної сторони наявність необережних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які виявились в результаті зіткнення з велосипедистом, та що такі дії дійсно були скеровані особистою неуважністю та безпечністю, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки, саме діями велосипедиста ОСОБА_16 зі зміни напрямку руху вліво без попередження було створено аварійну обстановку, а водієм ОСОБА_7 було вжито заходів шляхом гальмування, повороту керма вліво та натисканням сигналу, за відсутності технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом.

Судом під час розгляду справи по суту встановлено, що ОСОБА_7 не порушував пунктів 1.5, 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху України, які би знаходилися у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано жодних інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували і однозначно підтверджували повною і достатньою мірою обставини того, що в результаті злочинної недбалості дій водія ОСОБА_7 сталося зіткнення керованого ним технічно справного автомобіля з велосипедистом ОСОБА_16 , яка рухаючись з правого краю проїзної частини по вул. Леніна, в порушення п. п. 1.5, 9.3, 9.4, 10.1, 10.3 ПДР, без попередження змінила напрямок руху вліво чим стала перешкодою для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та створила аварійну обстановку, а тому оцінивши та проаналізувавши надані сторонами докази, всебічно й повно дослідивши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд, керуючись законом, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості приходить до вірного висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України не знаходить свого підтвердження, а тому його слід виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною обвинувачення не було беззаперечно доведено наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та настанням ДТП, що не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема також в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.284 КПК України

З вироку суду першої інстанції вбачається, що виправдувальний вирок постановлено у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, посилання прокурора на суперечливість мотивувальної частини резолютивній є неспроможним, оскільки абз.2 ч.1 ст.373 КПК України лише відсилає до норм п.2 ч.1 ст.284 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на порушення судом ч.1 п.4 ст. 411 КПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки суд, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, прийшов до переконання, що вони не вказують на наявність в діях ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та прийшов до висновку щодо виправдання з підстав визначених у п.2 ч.1 ст.284, абз.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані і дослідженні у справі докази не підтверджують обвинувачення, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.

Суд не встановлював та не констатував, що інших підстав, ніж визначені вимогами ст..284,373 КПК України.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
Згідно ч.1,2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей і документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд враховує, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надана оцінка всім матеріалам кримінального провадження в сукупності із матеріалами огляду місця пригоди, проведених та наданих слідчих експериментів, показів наданих суду свідками та експертами.
У випадку виникнення дорожньо-транспортної події наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Під час проведення судового розгляду суд перш за все керується вимогами змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередності дослідження показань, речей і документів та диспозитивності розгляду кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_7 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.
Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , а тому його слід виправдати за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.
Виходячи із вищевикладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.376, 404,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2019, яким ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України визнано невинним та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284, абз.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4