УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, для виконання вироку, яким останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 162 (розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, із застосуванням зброї), частини 2 статті 318 (застосування насилля, небезпечного для життя і здоров`я, стосовно посадової особи правоохоронного органу у зв`язку з виконання ним своїх посадових обов`язків), частини 1 статті 222 (незаконне придбання вогнепальної зброї та боєприпасів до неї) Кримінального кодексу Російської Федерації, за фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 із вищевказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що Іркутським обласним судом 25.07.2003 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених пунктом «г» частини 2 статті 162 (розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, із застосуванням зброї), частини 2 статті 318 (застосування насилля, небезпечного для життя і здоров`я, стосовно посадової особи правоохоронного органу у зв`язку з виконання ним своїх посадових обов`язків), частини 1 статті 222 (незаконне придбання вогнепальної зброї та боєприпасів до неї) Кримінального кодексу Російської Федерації, та йому призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 5 років, з конфіскацією майна. Вирок набув законної сили 03.11.2003.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 ухилився від виконання вироку, Усть-Ілимським міським судом Іркутської області від 04.05.2006, він оголошений у розшук. Постанова суду набула законної сили 16.05.2006.

Постановою Усть-Ілимського міського суду Іркутської області від 05.06.2008 вирок Іркутського обласного суду від 25.07.2003 приведено у відповідність до Федерального закону від 08.12.2003 № 162-ФЗ «Про внесення змін та доповнень в Кримінальний кодекс Російської Федерації», дії засудженого ОСОБА_4 перекваліфіковані з пункту «г» частини 1 статті 162 на частину 2 статті 162 (в редакції Федерального закону від 08.12.2003 № 162-ФЗ) Кримінального кодексу Російської Федерації, та йому призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 5 років. Постанова суду набула законної сили 17.06.2008.

Усть-Ілимським міським судом Іркутської області 19.06.2008 умовне засудження ОСОБА_4 за вироком Іркутсього обласного суду від 25.07.2003 скасовано, йому призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям у виправній колонії загального режиму, йому обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Постанова суду набула законної сили 01.07.2008.

Постановою старшого оперуповноваженого відділу кримінального розшуку кримінальної міліції управління внутрішніх справ по м. Усть-Ілимську від 11.08.2010 ОСОБА_4 оголошений у міжнародний розшук.

Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України 22.09.2020 о 20 годині 43 хвилині розшукуваного ОСОБА_4 затримано.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.09.2020 до ОСОБА_4 застосовано тимчасовий арешт на 40 (сорок) діб, до отримання запиту про видачу російської сторони з утриманням ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

До Міністерства юстиції України надійшов запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для виконання вироку.

Згідно з матеріалами запиту розшукуваний є громадянином Республіки Молдова.

Інкриміновані ОСОБА_4 злочини за законодавством України відповідають ч. 2 ст. 187 (розбій), ч. 3 ст. 345 (насильство щодо працівника правоохоронного органу), ч. 1 ст. 263 (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами) КК України які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Передбачений ст. 80 КК України перебіг строків давності виконання обвинувального вироку, за вчинені ОСОБА_4 злочини, не спливли, оскільки він ухилявся від відбування покарання.

Міністерством юстиції України 27.10.2020 Вінницькій обласній прокуратурі доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 , в порядку ст. 587 КПК України, а також звернутися до суду із клопотанням про застосування до нього екстрадиційного арешту.

Відповідно до ч. 1. ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

На цей час ОСОБА_4 утримується в слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Строк його тримання під вартою (тимчасовим арештом) закінчується 01.11.2020.

Згідно зі ст. ст. 56, 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання. Після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Положеннями п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме законного арешту або затримання особи щодо якої проводиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 109 рішення «Солдатенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що взяття особи під варту на підставі п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції не вимагає наявності підстав вважати, що тримання під вартою особи, стосовно якої вчиняються дії з метою її екстрадиції, потребується, наприклад, для того, щоб запобігти вчинення нею правопорушення чи втечі.

У цьому зв`язку п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції передбачає захист на рівні, відмінному від рівня захисту за п. c ч. 1 ст. 5 Конвенції тобто все, що потребується згідно з пунктом f, це здійснювана процедура екстрадиції.

Таким чином, міжнародним договором та практикою Європейського суду з прав людини передбачено арешт особи щодо якої вирішується питання про видачу, як обґрунтований та вмотивований захід.

Виходячи з положень ст. 9 Конституції України, ст. 26 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України» існує пріоритет міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, над національним законом, і якщо таким міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч. 10 ст. 584 КПК України екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

На підставі наведеного, керуючись п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 1, 12, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст. ст. 56, 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, ст. 26 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, ст. 9 Конституції України, ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 29, 183, 184, 584 КПК України, заступник прокурора Вінницької області просив слідчого суддю дане клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання за обставин, викладених в ньому, просила слідчого суддю дане клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).

Особа до якої застосовується екстрадиційний арешт та його захисники в судовому засіданні не заперечували щодо застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4, 6, 8, 10, 11 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються цим Кодексом.

При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Відповідно до статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованою Верховною радою України 10 листопада 1994 року, договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання. Видача для притягнення до кримінальної відповідальності провадиться за такі діяння, які за законами запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких передбачається покарання у виді позбавлення волі на термін не менше одного року або більш тяжке покарання. Видача для приведення вироку у виконання провадиться за такі діяння, які відповідно до законодавства запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких особу, видача якої потрібна, було засуджено до позбавлення волі на термін не менш шести місяців або до більш тяжкого покарання.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_4 є громадянином Республіки Молдова перебував у міжнародному розшуку, у зв`язку із чим вказаною країною йому обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наведене свідчить, що у разі звільнення ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання є обґрунтованим та до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, для виконання вироку, яким останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 162 (розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, із застосуванням зброї), частини 2 статті 318 (застосування насилля, небезпечного для життя і здоров`я, стосовно посадової особи правоохоронного органу у зв`язку з виконання ним своїх посадових обов`язків), частини 1 статті 222 (незаконне придбання вогнепальної зброї та боєприпасів до неї) Кримінального кодексу Російської Федерації.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 183, 197, 199, 584 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , діє протягом 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 години 30 хвилин 27 грудня 2020 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 27 грудня 2020 року.

Утримувати ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя