ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3182/20 Справа № 205/758/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001449 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотинь Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одружений, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 05.10.2009 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ст.104, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з іспитовим строком на два роки;
- 29.06.2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ст.ст.289, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст.71 КК України частково приєднаний не відбутий строк 1 місяць за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2009 року і до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та один місяць. Звільнений 18.02.2014 року за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 2 дні;
- 26.02.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання за цим законом п`ять років позбавлення волі без конфіскації всього належного йому майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 10 січня 2020 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 72857,68 грн. (сімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень 68 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Доля речових доказів ти процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, обвинувачений ОСОБА_11 , будучи особою раніше судимою за корисливі злочини, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, повторно вчинив корисливий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.

ОСОБА_11 02.05.2019 року о 02.00 годині, знаходячись біля будинку № 2а по вул. Кутузова, що у Новокодацькому районі м. Дніпро, де у нього раптово виник корисливий, прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки DAEWOО Lanos 2007 року випуску, шасі (кузов, рама № НОМЕР_1 VIN- НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , сірого кольору, який знаходився біля вказаного вище будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи повторно, таємно, відчинив двері вказаного автомобіля, після чого привівши двигун вказаного автомобіля в дію, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись автомобілем DAEWOО Lanos 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 сірого кольору на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 72857,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок.
Обвинувачений не погоджується з розміром визначеної суми, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілої ОСОБА_9 , яка є зависокою, та такою, що не відповідає вартості об`єкту злочину, а висновок експерта №21/12.2/233 не кваліфікованим та упередженим.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України, та пом`якшити покарання, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений просив застосувати до нього положення ст. 75 КК України, пом`якшити покарання, призначивши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Захисник підтримав думку обвинуваченого, просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, а вирок суду першої інстанції просила залишити без змін.
Потерпіла заперечувала проти застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 2 ст. 289 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з положеннями частини 3 цієї норми, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно з приписами ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції врахована обставина, яка пом`якшує покарання, а саме щиросердне каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має незняті та непогашені судимості, раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, за місцем мешкання характеризується задовільно, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 69, 75 КК України у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України без конфіскації належного обвинуваченому майна.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_7 не наведено, а тому підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК України відсутні.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення йому покарання з застосуванням положень ст. 69, 75 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України в наближеному до мінімального розміру, а саме у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації всього належного йому майна.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4