УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 вивчивши матеріали клопотання у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.05.2016 за ознаками ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 209; ч. 1 ст. 263 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів ДФС України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіксальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ДФС України ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.
На обґрунтування клопотання зазначено, що вказаним органом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 209; ч. 1 ст. 263 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий просив накласти арешт на отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення документи та грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 ,та земельної ділянки під вказаним домоволодінням площею 0,25 га, кадастровий номер :01:009:0159.

У подальшому 04.08.2020 слідчий подав заяву про повернення йому клопотання для доопрацювання.

Слідчий суддя, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

У своєму клопотанні слідчий просив накласти арешт на грошові кошти та документи, які були здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У подальшому слідчий подав заяву, у якій просив клопотання про накладення арешту повернути для доопрацювання.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК, якщо положення КПК не регулюють або не однозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК, яка серед іншого визначає принцип диспозитивності.

Відповідно до ст. 26 КПК принцип диспозитивності передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами.

Таким чином, враховуючи, що слідчим подана заява про повернення матеріалів клопотання, беручи до уваги положення вище наведених норм КПК, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст. 9, 26, 170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ДФС України ОСОБА_3 , про накладення арештумайна у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 004 23 від 23.11.2017 за ознаками ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України повернути прокурору відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів ДФС України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіксальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1