ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 647/854/19
Номер провадження : 11-кп/819/835/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року серпня місяця 25 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурори : ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

Засудженого: ОСОБА_8
Потерпілого: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження внесене до ЄРДР за №0000067 від 10.02.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 29 травня 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Берислав Херсонської області, не працюючого, інваліда 3 групи, маючого неповну середню освіту, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, який не є депутатом будь-якого рівня, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
За вироком суду, 09.02.2019 року, близько 23.30 год. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна зі сторони вул. Славна в напрямку вул. Грушевського м. Берислав Херсонської області, в районі будинку №306 проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, рухався з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкістю, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку. Унаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №12 від 22.03.2019 року, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Вказані наслідки знаходяться в прямому причинному зв`язку з порушенням зі сторони водія автомобіля ВАЗ-210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3 «б», відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.3, відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 12.4, відповідно до якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Крім того, 09.02.2019 року, близько 23.30 год. після того, як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-210994-20 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна зі сторони вул. Славна в напрямку вул. Грушевського м. Берислав Херсонської області, в районі будинку № 306 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та маючи реальну можливість впевнитись у тому, що останній перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав вимоги підпунктів «а», «г» пункту 2.10 Правил дорожнього руху України та не залишився на місці події, а з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин на причетному до ДТП автомобілі, поїхав з місця дорожньо-транспортної, події не надавши допомогу потерпілому ОСОБА_9 якому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
На вказаний вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів і обставин, на які послався підсудний під час розгляду справи як на підставу його невинуватості в частині пред`явленого звинувачення, а саме ч. 2 ст. 286 КПК. Зазначає, що суд у вироку не вказав пояснення потерпілого щодо ДТП, не зазначив як той опинивсь на проїзній частині дороги, не задовольнив його клопотання щодо перехресного допиту потерпілого та чому взяв до уваги показим потерпілого а не обвинуваченого та свідка. Також в апеляційній скарзі обвинувачений стверджує що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, так суд взяв до уваги план-схему яку він не підписував і яка не була надана слідчим йому на підпис при цьому не допитавши слідчого. Стверджує що він не знаходивсь у стані сп`яніння і суд не перевірив вказане належним чином. Посилається на відсутність в суді слідчого експерименту і безпідставне взяття як доказу висновку експертизи який зроблений на підставі вказаного експерименту. Обвинувачений вказує що судом не перевірена позиція захисту щодо провини самого потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора та потерпілого, про не підтримку апеляції, обвинуваченого та його захисника, про підтримку апеляцію, де просили вирок суду скасувати та призначитиме новий судовий розгляд, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів це розумова, логічна діяльність. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим. Внутрішнє переконання, якого доходять суб`єкти оцінки, перш за все ґрунтується саме на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності. Шлях внутрішнього переконання повинен відображатися через мотивування висновків. Це дозволяє його перевірити і зробити висновок про правильність або помилковість.

Відповідно до вимог ч.4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - у мотивувальні частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотриманні вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

За вироком суду, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при цьому належним чином не мотивував своє рішення, навівши докази обвинувачення не проаналізував і не дав відповідної оцінки у їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він не взяв до уваги докази сторони захисту, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, що є недопустимим.

Тобто, суд на обґрунтування свого висновку, щодо винності обвинуваченого за ст.286 КК України, не проаналізував зібрані у справі докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, показанням обвинувачення щодо того що він не міг об`єктивно запобігти пригоді..

Ці посилання обвинуваченого суд належним чином не перевірив та не спростував, а обмежився формальним посиланням, що вина у вчиненні інкримінованого злочину доведена зібраними та дослідженим у справі доказами, при цьому формально вказавши що пояснення обвинуваченого розцінює як спосіб захисту.

Крім того, положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Також, у вироку суду взагалі не наведено пояснення обвинуваченого та не наведено пояснення потерпілого щодо механізму ДТП, при цьому суд у вироку наводить підстави відхилення тверджень обвинуваченого як щодо вини у вчиненні пригоди так і щодо знаходження обвинуваченого у стані сп`яніння.

В ході судового розгляду не дослідженого три слідчих експерименти (за реєстром не зазначено з ким), які згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, були проведені 20.02.2019 року і на підставі яких, а саме з підозрюваним та свідком ОСОБА_10 , було проведено судову автомеханічну експертизу №19-164 від 28.03.2019 року.

Суд ухвалюючи вирок не звернув увагу на протиріччя в поясненнях в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 (за вироком суду) та його поясненнями до висновку експертизи, де в судовому засіданні вказаний свідок стверджував, що потерпілий ОСОБА_11 почав переходити дорогу за 30 метрів від автомобіля, а згідно його пояснень під час слідчого експерименту, на який посилається експерт, автомобіль знаходивсь в цей час на відставні 56.92 метрів від потерпілого. При цьому, згідно висновку експерта величина «зупинкового» шляху автомобіля в умовах місця пригоди, при дотриманні вимог п. 12.4ПДР, складає 32.43 м.

З матеріалів кримінально провадження не зрозуміло чи відкривались як докази, за вимогами ст. 290 КПК України стороні захисту вказані слідчі експерименти.

Колегія суддів також, вважає що не зважаючи на формальне визнання вини обвинуваченим суду було необхідно перевірити твердження обвинуваченого про провину самого потерпілого, при цьому враховуючи що і свідок ОСОБА_10 і потерпілий знаходились в той час в стані сп`яніння та перевірити при яких обставинах було складено схему ДТП і чому на ній відсутні підписи обвинуваченого, свідків і потерпілого.

Крім того, і змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим суди зобов`язані ретельно з`ясовувати і зазначати у вироку: 1) у чому саме полягали названі у цій статті порушення; 2) які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; 3) чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому, в обов`язковому порядку, мають бути з`ясовані та зазначені у вироку усі три перелічені обставини.

Як видно із вироку, судом першої інстанції вказаних вимог дотримано не було. Суд у повній мірі не встановив у чому саме полягали порушення з боку водія ОСОБА_8 , які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано. Обвинувачення, визнане судом доведеним, містить посилання на неконкретні, загальні порушення, значення яких не наведено.

Визначальним у криміналістичній характеристиці дорожньо-транспортної пригоди як злочину слід вважати механізм злочину, а не спосіб його вчинення. Спосіб вчинення ДТП має своєрідні риси, але частіше за все відіграє підлеглу роль по відношенню до механізму і інших елементів криміналістичної характеристики ДТП.

Тому під механізмом дорожньо-транспортної пригоди розуміють систему часових, динамічних та інших зв`язків окремих етапів, обставин і чинників, що формують сліди на взаємодіючих об`єктах під час розвитку дорожньо-транспортної події. Механізм ДТП складається із процесу, який можна розділити на три етапи, зближення з перешкодою, безпосередня взаємодія та розміщення після взаємодії. З`ясування умов та наслідків протікання цих процесів відіграє важливу роль у встановленні винуватості особи.

Спосіб вчинення ДТП це спосіб дії особи, яка керує транспортним засобом в складному механізмі дорожньо-транспортної пригоди. Усі ці дії і передують настанню негативних наслідків. Спосіб дії створює початок некерованого руху транспортного засобу, що розвивається спонтанно у вигляді взаємодії неживих об`єктів. Для них є характерним зв`язок суб`єктивних і об`єктивних чинників, що проявляються в кожному конкретному випадку в різноманітних взаємозв`язках.

Розглядаючи способи вчинення злочинів даного виду, слід зазначити, що дорожньо-транспортні події належать до необережних злочинів, тобто вчиняються через злочинну самовпевненість або злочинну недбалість. Злочинні порушення правил безпеки дорожнього руху є наслідком різноманітних недозволених дій або невчинення дій з боку суб`єктів цього виду злочинів.

Крім цього, слід враховувати, що за змістом ст. 286 КК України, цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч.1, 2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Причинний зв`язок це об`єктивний зв`язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком. Встановити причини означає дати відповідь на запитання про те, чому явище відбувається, чим воно викликане, що знаходиться в його основі.

Причинний зв`язок як ознака об`єктивної сторони злочину підлягає встановленню у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки є обов`язковою ознакою складу злочину, тобто в злочинах з матеріальним складом. Якщо ж причинний зв`язок між діянням і наслідком не встановлений, об`єктивна сторона злочину з матеріальним складом відсутня внаслідок відсутності такої обов`язкової її ознаки, як причинний зв`язок. Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.

Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1)у вчиненні дій, заборонених правилами; 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи:

а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України(наприклад, керування технічно несправним транспортним засобом, без посвідчення водія , не зареєстрованим, або без належного номерного знака тощо);

б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів (п. 10.3 ПДР), розвороту (п. 10.7 ПДР), заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту (п. 11.4 ПДР), перевищення швидкості руху транспорту (п. 12.4 ПДР) тощо).

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Як видно із мотивувальної частини вироку, суд зазначає про порушення ОСОБА_8 п.п.2.3 «б»,12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, проте не зазначає які саме з наведених порушень ПДР викликали суспільно небезпечні наслідки, а які - ні.

Чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням способу вчинення злочину, усіх ознак об`єктивної сторони злочину (суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому смерті), причинний зв`язок між діянням і наслідками) має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_8 , що є підставою для скасування вироку суду.

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що в апеляційній сказі не ставилось питання про дослідження доказів та допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, вирок не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України.

За таких обставин колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого має бути задоволена частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412 ч.1, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді, але в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили та оскарженню не підлягає.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)