КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1254/20 Провадження № 11-кп/824/1994/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого адресою: АДРЕСА_1 ,

про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання,

за участю прокурорів: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника ДУ«Бориспільська
виправна колонія (№119)» ОСОБА_9 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, на 1 рік 3 місяці 09 днів.
Таке рішення вмотивоване тим, що засуджений ОСОБА_6 відбув частини строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинами справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо виправлення засудженого не відповідає дійсності та не ґрунтується на досліджених в залі судового засідання доказах.
Посилаючись на наявні в особовій справі матеріали прокурор зазначає, що засуджений ОСОБА_6 працював лише 10 місяців.
Вказує, що відповідно до характеристик від 22 лютого 2018 року та 19 вересня 2019 року засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо.
Поза увагою суду першої інстанції залишились рішення комісії щодо можливості переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації, застосування ст. 81 КК України, в яких відображено причини відмови у застосуванні вищевказаних пільг.
Прокурор також зазначає, що в характеристиках неодноразово зверталась увага на те, що засуджений не завжди ставиться сумлінно до виконання вимог персоналу, не бере участі у програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участі в самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисної активності, не завжди має охайний вигляд.
Окрім того, судом не взято до уваги особу засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину, неодноразово був засуджений, але належних висновків не зробив.
Апелянт підсумовує, що дослідивши матеріали подання та особової справи в їх сукупності, враховуючи тяжкість злочину, вчиненого ОСОБА_6 , вважає, що належних та допустимих доказів які б підтверджували те, що він своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення матеріали справи не містять, а висновок суду про можливість застосування ст. 81 КК України до засудженого є помилковим і не відповідає фактичним обставинам справи та призвів до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засуджений ОСОБА_6 та представник ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, ОСОБА_11 засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, до 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 05 листопада 2015 року по 01 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 01 червня 2017 року, кінець строку відбування покарання 09 липня 2021 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді, зокрема позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За приписами ч. 2 вказаної норми закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, 11 лютого 2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_11 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Подане клопотання мотивоване тим, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі він характеризується добре, працевлаштований на підприємстві установи дільниці по ремонту піддонів. За сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав чотири заохочення, має одне стягнення, а саме догану, яка була погашена у встановленому законом порядку, а тому він може бути звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання.
Задовольняючи клопотання ОСОБА_11 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув частини строку покарання та довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
З таким рішенням погоджується колегія суддів.
В доводах апеляційної скарги прокурор звертає увагу суду на характеристики ОСОБА_11 , які датовані 2018 та 2019 роками, відповідно до яких останній характеризувався посередньо, а також на рішення комісії якими було відмовлено у переведенні засудженого до дільниці соціальної реабілітації.
Так, апеляційний суд зазначає, що вирішуючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання суд першої інстанції дослідив дані про поведінку і ставлення до праці засудженого ОСОБА_11 за весь час відбування покарання, відтак доводи прокурора є необґрунтованими.
Крім того, як вбачається із характеристики ОСОБА_11 , наданої начальником ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» від 26 березня 2020 року, засуджений за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази, одне заохочення скасовано, стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_11 не довів свого виправлення, оскільки працював епізодично, є безпідставними оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Як вбачається із вищевказаної характеристики, засуджений ОСОБА_11 працевлаштований на виробництві установи, на дільниці по ремонту піддонів.
Так, відповідно до ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.
Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.
Відтак, саме адміністрація установи забезпечує засуджених роботою, при цьому періодичне залучення засудженого до роботи, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, відповідно до вимог закону, зокрема ст. 81 КК України, саме по собі не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та не є перешкодою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Крім того, із характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_11 приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльної організації установи, в спортивній секції, проявляє розумну соціально-корисну активність в організації її роботи.
Відтак, колегія суддів вважає, що поведінка та ставлення ОСОБА_11 до праці у своїй сукупності свідчить про те, що він став на шлях виправлення.
Таким чином, підстав для скасування ухвали суду та відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_11 колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року, якою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, на 1 рік 3 місяці 09 днів, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4