Справа № 337/3829/20
Провадження № 1-кп/337/491/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.11.2002 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ст.. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 19.08.2008 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.; 21.07.2009 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ст.. 309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 15.11.2011 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ст.. 307 ч.2., 309 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 08.08.2012 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ст. 309 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Хортицького райсуду м.Запоріжжя від 15.11.2011 року і остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, яке змінено ухвалою апеляційного суду Запорізької області до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 24.12.2012 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ст.. 309 ч.2, 263 ч.2 КК України, на підставі ч.4 ст. 40 КК України призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі, звільнився 24.07.2014 року; 02.02.2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ст.15 ч.2, 185 ч.2, 395 КК України до арешту на строк 3 місяці; 08.06.2015 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ст.. 289 ч.2, 185 ч.2 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі, звільнився 29.04.2019 року по відбуттю строку покарання, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

25.08.2020 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку № 21-а по бульвару Будівельників у м.Запоріжжі, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_6 , яка сиділа на лавочці, золотий ланцюжок, вагою 10,5 г., 585 проби, вартістю 20 000 грн., як оцінила потерпіла. Після цього ОСОБА_5 , не реагуючи на прохання потерпілої повернути майно, втік з місця скоєння кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю. Суду пояснив, що 25.08.2020 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, від якого недобре себе почував, йшов по бул. Будівельників у м.Запоріжжі, біля житлового будинку, де побачив, що на лавочці сидять дві жінки і у однієї з них на шиї був золотий ланцюжок. Він підійшов до жінки, зірвав з шиї ланцюжок та втік. Через деякий час зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_7 , якого попросив закласти золотий ланцюжок у ломбард на його паспорт та якому повідомив, що ланцюжок належить особисто йому. Владислав заклав ланцюжок у ломбарді за, приблизно 7 000 грн., які віддав йому. У подальшому грошові кошти він витратив на власні потреби. Чому скоїв кримінальне правопорушення пояснити не може.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), вчинене повторно.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини обвинуваченим.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше був неодноразово засуджений за скоєння як умисних так і корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення не став, оскільки, звільнившись з місць позбавлення волі 29.04.2019 року знову скоїв корисливе кримінальне правопорушення, будучи працездатним, ніде не працює, не має постійного джерела доходу, а також враховує рецидив кримінальних правопорушень.

Враховуючи вказане вище, особу ОСОБА_5 , думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, згідно санкції статті Особливої частини КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета.

Водночас, суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 04.09.2020 року, з часу фактичного затримання обвинуваченого.

До набрання вироком суду законної сили, залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речові докази: золоту підвіску «Хрестик», яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - повернути потерпілій ОСОБА_6 ; DVD R диск із записом з камер відеоспостереження ПТ «Ломбард Партнер» від 25.08.2020 року, завірену копію специфікації № 1 від 25.08.2020 року на ім`я ОСОБА_8 , копію договору про надання фінансового кредиту та застави № - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1

03.11.2020