Єдиний унікальний номер 341/1412/20
Номер провадження 1-кп/341/207/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано Франківської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 12 квітня 2020 року за обвинуваченням,

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крилос Галицького р-ну Івано-Франківської обл., зареєстроване та фактичне місце проживання такого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого.
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця с. Блюдники Галицького району Івано-Франківської області, зареєстроване та фактичне місце проживання такого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України,
з участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, при наступних обставинах.
11 квітня 2020 року ОСОБА_3 , діючи спільно, за попередньою домовленістю із своїм товаришем ОСОБА_4 , достовірно знаючи про заборону вилову риби на період нересту риб і розмороження інших водних біоресурсів у водних об`єктах, який встановлений наказом управління Державного агентства рибного господарства Івано-Франківської області № 25 від 05 березня 2020 року «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах івано-Франківської області в 2020 році», не маючи права і дозволу на вилов рибних біоресурсів, зареєстрованого в органах рибоохорони, вирішив за допомогою наявних у нього заборонених знарядь лову чотирьох риболовецьких сіток та надувного човна вчинити незаконний видобуток риби з річки Лімниця, що протікає між населеними пунктами с. Пукасівці та с. Залуква Галицького району Івано-Франківської області.
Для приведення свого злочинного наміру до виконання, цього ж дня, приблизно о 20.30 годин, ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , з метою незаконного вилову риби з річки Лімниця, діючи у порушення вимог статтей 27, 63 Закону України «Про тваринний світ», положень пунктів 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, у відповідності до якого забороняється вилов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, засобів лову, виготовлених з сіткоснастевих та інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, спільно, з метою особистого збагачення, взявши з дому ОСОБА_3 заборонені знаряддя для лову, а саме чотири риболовецьких сітки, гумовий човен марки «ВАR», два весла металеві з пластиковими накладками, дерев`яні сидіння для човна, та поїхали належним останньому транспортним засобом марки «ЗАЗ-DAEWOO» державний реєстраційним номер НОМЕР_1 у напрямку лівого берега річки Лімниця, що в урочищі «За лімницею» між населеними пунктами с. Пукасівці та с. Залуква Галицького району.
Прибувши на лівий берег річки Лімниця, що в урочищі «За лімницею» між населеними пунктами с. Пукасівці с. Залуква Галицького району, ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 , з метою приведення свого злочинного умислу до виконання, будучи обізнаними про весняно-літню заборону на лов водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, переконавшись, що поблизу нікого немає і за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони і відтворення навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів, у недозволений час (період нересту) без належного дозволу та використання човна, самостійно розмістили у воді принесені з собою знаряддя лову чотири риболовецьких сітки, які являються сіткоснастями знаряддями лову, використання яких заборонено «Правилами любительського і спортивного рибальства», і, у період з 20 години 30 хвилин по 21 годину 30 хвилин, за допомогою даних сіток здійснили вилов великої кількості риби, а саме 102 (сто дві) одиниці рибин виду «підуства» по ціні 34,00 (тридцять чотири) гривні за один екземпляр, та на загальну суму 3468,00 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень.
Унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , вчинених за попередньою змовою із ОСОБА_4 , навколишньому природному середовищу внаслідок знищення вказаної вище кількості риби було завдано істотної шкоди на загальну суму 3468,00 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень.

ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, при наступних обставинах.
11 квітня 2020 року ОСОБА_4 , діючи спільно, за попередньою домовленістю із своїм товаришем ОСОБА_3 , достовірно знаючи про заборону вилову риби на період нересту риб і розмороження інших водних біоресурсів у водних об`єктах, який встановлений наказом управління Державного агентства рибного господарства Івано-Франківської області № 25 від 05 березня 2020 року «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах івано-Франківської області в 2020 році», не маючи права і дозволу на вилов рибних біоресурсів, зареєстрованого в органах рибоохорони, вирішив за допомогою наявних у ОСОБА_3 , заборонених знарядь лову чотирьох риболовецьких сіток та надувного човна вчинити незаконний видобуток риби з річки Лімниця, що протікає між населеними пунктами с. Пукасівці та с. Залуква Галицького району Івано-Франківської області.
Для приведення свого злочинного наміру до виконання, цього ж дня, приблизно о 20.30 годин, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_3 , з метою незаконного вилову риби з річки Лімниця, діючи у порушення вимог статтей 27, 63 Закону України «Про тваринний світ», положень пунктів 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, у відповідності до якого забороняється вилов водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, засобів лову, виготовлених з сіткоснастевих та інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, спільно, з метою особистого збагачення, взявши з дому ОСОБА_3 , що в с. Крилос Галицького району заборонені знаряддя для лову, а саме чотири риболовецьких сітки, гумовий човен марки «ВАR», два весла металеві з пластиковими накладками, дерев`яні сидіння для човна, та поїхали належним останньому транспортним засобом марки «ЗАЗ-DAEWOO» державний реєстраційним номер НОМЕР_1 у напрямку лівого берега річки Лімниця, що в урочищі «За лімницею» між населеними пунктами с. Пукасівці та с. Залуква Галицького району.
Прибувши на лівий берег річки Лімниця, що в урочищі «За лімницею» між населеними пунктами с. Пукасівці с. Залуква Галицького району, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 , з метою приведення свого злочинного умислу до виконання, будучи обізнаними про весняно-літню заборону на лов водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, переконавшись, що поблизу нікого немає і за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони і відтворення навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів, у недозволений час (період нересту) без належного дозволу та використання човна, самостійно розмістили у воді принесені з собою знаряддя лову чотири риболовецьких сітки, які являються сіткоснастями знаряддями лову, використання яких заборонено «Правилами любительського і спортивного рибальства», і, у період з 20 години 30 хвилин по 21 годину 30 хвилин, за допомогою даних сіток здійснили вилов великої кількості риби, а саме 102 (сто дві) одиниці рибин виду «підуства» по ціні 34,00 (тридцять чотири) гривні за один екземпляр, та на загальну суму 3468,00 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень.
Унаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , вчинених за попередньою змовою із ОСОБА_3 , навколишньому природному середовищу внаслідок знищення вказаної вище кількості риби було завдано істотної шкоди на загальну суму 3468,00 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачуються у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України.
У даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування прокурором ОСОБА_7 з кожним з підозрюваних укладено угоди про визнання винуватості згідно з вимогами статтей 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угод про визнання винуватості прокурор та з кожен з підозрюваних дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за частиною 1 статті 249 КК України. Згідно з угодами про визнання винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повністю визнали свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони угод про визнання винуватості також погодились на призначення покарання:
- ОСОБА_4 за частиною 1 статті 249 КК України, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, - у вигляді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.
- ОСОБА_3 за частиною 1 статті 249 КК України, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, - у вигляді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.
Крім того, прокурор та підозрювані визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені статтею 476 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченим, узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 , у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 сттатті 249 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 сттатті 249 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_6 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.
Перевіривши угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що:
-кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за частиною 1 статті 249 КК Україниє правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 , визнав себе винним, відповідно до статті 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, що в силу вимог частини 4 статті 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_3 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючу вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньої змовою, особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
-кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 1 статті 249 КК Україниє правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_8 , визнав себе винним, відповідно до статті 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, що в силу вимог частини 4 статті 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючу вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньої змовою, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Запобіжний захід обвинуваченим не обирався.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати в справі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України,

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 12 квітня 2020 року, укладену між прокурором ОСОБА_7 та ОСОБА_3
- затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України та призначити йому погоджене покарання, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Угоду про визнання винуватості від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 12 квітня 2020 року, укладену між прокурором ОСОБА_7 та ОСОБА_4
- затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України та призначити йому погоджене покарання, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано діяння в редакції чинній до 01 липня 2020 року, у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Речові докази у справі:
- автомобіль марки «ЗАЗ DAEWO» - вважати повернутим ОСОБА_3 , скасувавши накладений в межах кримінального провадження арешт такого,
- гумовий човен, два весла, дерев`яні сидіння повернути ОСОБА_3 , скасувавши накладений в межах кримінального провадження арешт такого
- 4 риболовецькі сітки, 102 рибини вагою 33 кг. конфіскувати.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України:
1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті474цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1