Справа № 188/1544/20
Провадження № 1-кп/188/54/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в смт. Петропавлівка у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 22.09.2020, з обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вовча Гора Яворівського району Львівської області, громадянки України, середня освіта, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 22 вересня 2020 року в період часу з 12.00 по 14.00, точний час не встановлено, перебуваючи біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , побачила ОСОБА_5 , з якою на грунті раптових неприязних відносин у неї виникла словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Реалізуючи цей злочинний умисел, ОСОБА_3 умисно нанесла ОСОБА_6 не менше трьох ударів пластиковим ковшиком в голову, та не менше 2 ударів правою ногою в голову, що по своєму характеру відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнала повністю, показала, що потерпіла своєю протиправною поведінкою: відмовою повернути борг її матері, поєднаною з нецензурною лайкою, спровокувала її на такі дії, тому обвинувачена просила її суворо не карати.

Оскільки обвинувачена вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд врахував, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_7 не з`явилася, будучи повідомлена належним чином, що підтверджується її розпискою, про причини неявки суд не повідомила.

Суд виходить з того, що вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, обвинувачення довело суду за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачена є винуватою у вчиненні цього злочину за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Суд вважає доказаною винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченій покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, відомості, що характеризують її особу: за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима, не працює, вагітна (а.д.с.р.59-65).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , передбаченими ст.66 КК України, є щире каяття та вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , передбачених ст.67 КК України, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді штрафу, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових правопорушень.

Відповідно до ч. ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи, що обвинувачена вагітна і не мала місця роботи, суд вважає за доцільне застосувати розстрочку виплати штрафу.

Запобіжний захід не обирався, цивільний позов не заявлявся, речові докази не вилучалися, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень із розстрочкою виплати рівними частинами по 51 гривні на строк десять місяців.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Петропавлівський районний суд.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1