Провадження №: 1-кс/752/8931/20
У Х В А Л А
03.12.2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в порядку глави 17 Кримінального процесуального кодексу України, -
представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року.
Заявник вказує, що у вказаному кримінальному провадженні на день звернення з даним клопотанням, жодній особі не повідомлено про підозру. Слідчим не доведено, що арештоване майно відповідає ознакам, наведеним у ст. 98 КПК України. Заявник зазначає, що за вказаних обставин відсутні передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, як то арешту майна, відносно ОСОБА_3 .
Адвокат ОСОБА_5 подав заяву з проханням розглядати клопотання в його відсутність.
Прокурор в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду клопотання повідомлені належним чином.
Судовим розглядом клопотання встановлено наступне.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки «Dell» s/n-N2MDRF,блокнот з чорновими записами.
Зазначене майно вилучено у ОСОБА_3 .
За змістом ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства, держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування і судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при вирішенні питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Зазначені положення кримінального процесуального закону також узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, у відповідності до якої володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» 22.09.1994 р. та у справі «Кушоглу проти Болгарії» 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» 23.09.1982р.). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» 21.02.1986 р.).
Слідчий суддя в даному випадку враховує вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, та приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилученого у ОСОБА_3 майна, задоволення клопотання і скасування арешту з майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в порядку глави 17 Кримінального процесуального кодексу України, задовольнити.
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя