Дата документу 19.08.2020 Справа № 311/2938/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/2938/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1465/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП №11»,

розглянула 19 серпня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_6 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Вказане клопотання прокурор мотивує тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими обґрунтовувалося обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 21 вересня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу, необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вказані ризики не зникли та не зменшилися, а застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, ризик переховування ОСОБА_8 від суду не існує, оскільки судом не наведені з цього приводу докази. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення ОСОБА_8 не збирається, і протилежному також немає доказів. Ризик незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні не існує, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала. Звертає увагу, що немає законних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір тиснути на учасників кримінального провадження. Крім цього, в ухвалі суду в порушення вимог ст. 196 КПК України відсутні будь - які докази які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує, що вже майже рік суд продовжує строк тримання під вартою. Зазначає, що в обґрунтування ризиків прокурор зазначає відсутність соціальних зв`язків, працевлаштування, сім`ї та місця мешкання, однак він має місце проживання у м.Авдіївка Донецької області та в с. Маячка Василівського району, має дочку, від органів слідства не переховувався. Стосовно ризику впливу на свідків зазначає, що всі свідки вже допитані, а тому ризик відсутній. Звертає увагу, що він не крав майно, а тільки допоміг продати викрадене. Просить суд розглянути його скаргу.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його адвокат підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовноОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого та запобіганню ризику незаконного впливу на потерпілої, свідків.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч. 3 ст. 185 КК України) кримінального правопорушення, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, що у своїй сукупності засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо впливу на іншого обвинуваченого також знайшов своє підтвердження, оскільки за наданою прокурором інформацією обвинувачений ОСОБА_9 вказував про здійснення на нього впливу ОСОБА_8 .
Крім того, колегія суддів з огляду на вимоги ст. 178 КПК України бере до уваги і інші відомості стосовно особистості ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, судимість за яке не погашена та не знята в установленому законом порядку, а кримінальне правопорушення, в якому в рамках даного провадження обвинувачується ОСОБА_8 вчинений у період іспитового строку, що додатково засвідчує недоцільність застосування по відношенню до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.
Наведені обставини щодо особи обвинуваченого дозволяють судовій колегія прийти до висновку про неефективність зміни запобіжного заходу по відношенню до ОСОБА_8 на більш м`який.
Апеляційна інстанція приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Твердження сторони захисту щодо незгоди із зазначеними вище ризиками,колегія суддів вважає непереконливими.

Доводи обвинуваченого про позитивні відомості щодо місця проживання, працевлаштування та наявності соціальних зв`язків не підтверджено матеріалами контрольного провадження та стороною захисту при апеляційному перегляді.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили захисник та обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що ухвалою слідчого судді від 02.08.2019 року до ОСОБА_8 застосовано і альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 38 420 гривень, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію ОСОБА_8 через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4