Справа № 740/3398/20
Провадження № 1-кп/740/543/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 рокум. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

-прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

-захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України;

- ОСОБА_5 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_8 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області з 11 серпня 2020 року перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року продовжено дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 жовтня 2020 року; продовжено дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020 року, до 16 жовтня 2020 року, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою; продовжено дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020, до 16 жовтня 2020 року, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою; продовжено дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. доби, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2020 року, до 16 жовтня 2020 року, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою; продовжено дію обов`язків, покладених слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова, на обвинуваченого ОСОБА_8 , до 16 жовтня 2020 року; постановлено ОСОБА_5 тимчасово залишити у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» на час судового розгляду кримінального провадження.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2020 року призначено судовий розгляд указаного кримінального провадження на 09 вересня 2020 року, 14-00 год.

09 вересня 2020 року судове засідання відкладено на 06 жовтня 2020 року, 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2020 року продовжено дію запобіжних заходів стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до 15 грудня 2020 року.

06 жовтня 2020 року судове засідання відкладено на 12 жовтня 2020 року, 10-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2020 року продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 до 15 грудня 2020 року. Судовий розгляд кримінального провадження відкладено на 12 листопада 2020 року, 10-00 год.

12 листопада 2020 року судове засідання відкладено на 25 листопада 2020 року, 10-00 год.

25 листопада 2020 року судове засідання відкладено на 08 грудня 2020 року, 10-00 год.

03 грудня 2020 року до суду надійшли клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовження строку дії покладених обов`язків на ОСОБА_8 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила їх задовольнити з викладених у клопотаннях обставин.

Зокрема, прокурор зазначила, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стосовно них застосовані запобіжні заходи, а саме: стосовно ОСОБА_4 тримання під вартою; стосовно ОСОБА_8 тримання під вартою, а 28 листопада 2019 року у зв`язку з внесенням застави його звільнено з-під варти з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України; стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 домашній арешт. Строк дії вказаних запобіжних заходів у подальшому продовжено до 15 грудня 2020 року.

Необхідність продовження дії запобіжних заходів обумовлена забезпеченням належної процесуальної поведінки обвинувачених та з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зникли та не зменшились.

Строк запобіжних заходів необхідно продовжити, оскільки, усвідомлюючи вид та міру покарання, обвинувачені зможуть всіма можливими засобами намагатися уникнути кримінальної відповідальності за інкриміноване діяння, у тому числі шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та впливати на свідків, а також вчинити інше тяжке правопорушення, у тому числі пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів. З огляду на наявні у кримінальному провадженні ризики, інший (більш м`який) запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими. Ризики, що враховані при обранні вказаних запобіжних заходів, не зникли та не зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заперечили проти задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 зауважив, що має двох неповнолітніх дітей, матір похилого віку, яким потрібно надавати допомогу, крім цього, у нього погіршився стан здоров`я, він потребує лікування.

Адвокат ОСОБА_11 підтримала свого підзахисного, додала, що він раніше несудимий, всі документи вже зібрані, ризиків немає, ні на кого впливати та переховуватися він не буде.

Адвокат ОСОБА_12 надав суду такі матеріали:

-заяву від ОСОБА_17 цивільної дружини ОСОБА_4 від 03 грудня 2020 року, згідно з якою вона не заперечує проти того, щоб він проживав за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

-характеристику від 30 листопада 2020 року, видану Приватним підприємством «Форест Груп Компані», про те, що ОСОБА_4 працював на підприємстві з 04 вересня 2018 року по 01 квітня 2020 року, на посаді майстер зміни з виготовлення та упакування паливних брикетів; за час роботи проявив себе як вимогливий, доброзичливий працівник; до своїх службових обов`язків відносився з великою відповідальністю та професіоналізмом; пропонував методи удосконалення процесу виробництва; у колективі користувався здобутим авторитетом; завжди готовий запропонувати допомогу і підтримку підлеглим та відзначався преміюванням; інтереси в житті багатосторонні спорт, економіка, історія держави; гарний сім`янин;

-характеристика ОСОБА_18 ( АДРЕСА_2 ) від 03 грудня 2020 року про те, що ОСОБА_4 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зі своєю сім`єю, зарекомендував себе як зразковий громадянин, підтримуючи гарні відносини, як у сім`ї, так і в спілкуванні із сусідами; брав участь у громадських зборах, що проводяться в будинку; у конфліктних ситуаціях із сусідами не помічений, а навпаки доброзичливий і по можливості надає їм допомогу;

-характеристику ОСОБА_19 ( АДРЕСА_3 ) від 03 грудня 2020 року про те, що за період проживання ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю (дружина та двоє синів) за адресою: АДРЕСА_1 , скарг і нарікань від сусідів на нього не надходило, громадський порядок не порушував; комунікабельний, чуйний, без шкідливих звичок; утримує сім`ю, доброзичливий;

-копію свідоцтва про народження від 08 листопада 2016 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_20 ; батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_17 ;

-копію свідоцтва про народження від 12 грудня 2003 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_21 ; батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_17 ;

-копію витягу з амбулаторної картки хворого ОСОБА_4 за підписом завідувача Чернігівської міської медичної частини, згідно з яким на цей час в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» утримується ОСОБА_4 , який за час утримання неодноразово звертався до Чернігівської міської медичної частини. 19 серпня 2020 року звернувся на амбулаторному прийомі зі скаргами, встановлено діагноз хронічний панкреатит, призначений курс амбулаторного лікування. 21 та 25 жовтня, 02 та 08 листопада 2020 року звертався до медичної частини з приводу підвищення артеріального тиску. В усіх випадках звернень надано необхідну медичну допомогу. Потребує періодичного проведення лабораторних та інструментальних обстежень, диспансерного нагляду лікаря-терапевта;

-копію паспорта громадянина України ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-копію свідоцтва про народження від 31 липня 1979 року № НОМЕР_3 ОСОБА_4 ; батько ОСОБА_23 , мати ОСОБА_22 .

Посилаючись на вказані матеріали, адвокат вважав, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, а тому переховуватися і перешкоджати слідству і суду він не буде, також він має незадовільний стан здоров`я, а тому можливо змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з електронними засобами контролю.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_14 заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Обвинувачена ОСОБА_7 надала суду медичну довідку на підтвердження причини неявки в попереднє судове засідання та зауважила, що жодних ризиків не існує.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_16 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання. Зокрема, захисник зазначив, що ввесь цей час його підзахисна не допускала жодних порушень, на кожне засідання з`являється, а існування ризиків нічим не доведене.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_15 проти задоволення клопотання заперечили, вказуючи на його необґрунтованість та недоведеність.

Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ст. 17 КПК України закріплена презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, передбачено, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Разом з цим у рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.

На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має задовольняти вимогу пропорційності (рішення у справах «Ладент проти Польщі»). При цьому у справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що межі перевірки на пропорційність мають застосовуватися у кожній справі і залежать від виду тримання під вартою, про який йдеться. Так, зокрема, у справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ зазначив, що на момент взяття заявника під варту йому було близько 20 років, він не мав судимості та мав постійне місце проживання, де, як підтвердили місцеві органи влади, він мав добре налагоджені соціальні зв`язки, проте, як вбачається з відповідних постанов суду, жоден із цих факторів не брався до уваги національними судами при ухваленні ними рішення про взяття заявника під варту.

Схожих висновків ЄСПЛ дійшов у справі «Худойоров проти Росії», де, зокрема, Суд критично поставився до того, що при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою національні суди жодного разу не звернули увагу на поступове погіршення стану здоров`я заявника та його усталені сімейні зв`язки.

Втілення вимоги пропорційності обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення ЄСПЛ у справі «Таран проти України»). Аргументи «за» і «проти» звільнення, у тому числі ризик перешкоджання обвинуваченим належному здійсненню провадження, не можуть оцінюватися абстрактно, а обґрунтованим рішенням є таке, що підтверджується фактичними доказами. Органи влади повинні оцінити, чи є взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення у справі «Луценко проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Арешт не є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).
Відповідно до приписів п. 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
За рішенням ЄСПЛ у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії» Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Підставою для застосування запобіжного заходу не може бути сам лише факт тяжкості злочину (рішення ЄСПЛ від 31 січня 2014 року у справі «Perica Oreb v. Croatia»).
Конституційний Суд України у Рішенні від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 підкреслив, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, враховується при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у сукупності з іншими обставинами, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
У своїх рішеннях ЄСПЛ також неодноразово наголошував на тому, що тяжкість покарання та суворість можливого вироку не виправдовують довготривале тримання під вартою та не можуть служити єдиним обґрунтуванням ризиків перешкоджання кримінальному провадженню з боку підозрюваного (рішення у справах: «Белевецький проти Росії», заява № 72967/01; «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96; «Томазі проти Франції», заява № 12850/87; «Мамедова проти Росії», заява № 7064/05; «Ковязін проти Росії», заява № 50043/14).
Зокрема, у рішеннях у справах «Мамедова проти Росії» та «Ковязін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що характер та тяжкість правопорушень можуть відігравати певну роль у виборі запобіжного заходу, але виключно на початкових етапах розслідування, натомість потреба у подальшому обмеженні свободи не може оцінюватись абстрактно і бути обґрунтована виключно тяжкістю інкримінованого злочину чи суворістю майбутнього вироку.
Як слідує з клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що, на їх думку, підтверджує ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, втім відомостей на підтвердження цього суду не надано. Те саме стосується ризиків знищення, приховання або спотворення будь-яких речей і документів, імовірного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, але ці ризики можна уникнути шляхом обрання цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
Отже, клопотання не містить переконливого обґрунтування щодо доцільності продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та наявність в обвинуваченого наміру перешкоджати ходу кримінального провадження в такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до його продовження на цей час.
Доводи клопотання частково підтверджують ризики, однак у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу. На противагу їм суд враховує надані захисником характеризуючі матеріали стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Вивчивши особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд установив, що він має місце реєстрації, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де до затримання проживав зі своєю сім`єю цивільною дружиною та двома синами, за якою характеризується позитивно; у м. Чернігові зареєстрована його мати, 1950 року народження, тобто він має міцні соціальні зв`язки; до затримання мав роботу, за якою теж характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я, який потребує періодичного медичного огляду, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Також суд враховує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обрано ОСОБА_4 у квітні 2019 року, тобто станом на цей час пройшов досить тривалий період (вісім місяців) перебування ОСОБА_4 під вартою. Судовий розгляд кримінального провадження розпочатий та не завершений, неодноразово відкладався з незалежних від суду причин.
Отже, проаналізувавши матеріали справи та відомості про особу обвинуваченого, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та вважає за можливе змінити запобіжний захід на більш м`який, яким є цілодобовий домашній арешт із застосуванням, у тому числі, електронних засобів контролю.
Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що під час розгляду клопотання частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Заборона залишати житло цілодобово, а також застосування електронного засобу контрою забезпечить належний контроль за місцем перебування обвинуваченого, дотриманням умов застосованого запобіжного заходу, а також належним чином убезпечить від його можливого спілкування з іншими учасниками кримінального провадження.

При застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

-не відлучатися з м. Чернігова без дозволу слідчого, прокурора, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, що є учасником указаного кримінального провадження, крім захисників;

-здати на зберігання до органів поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Такі обов`язки, на переконання суду, також забезпечать належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Запобіжні заходи у виді домашнього арешту в нічний час доби, застосовані до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також покладені на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки слід залишити незмінними з урахуванням положень ст. 179, 181 КПК України про їхній правовий режим та з огляду на наслідки для обвинувачених, які не призводять до непропорційного звуження прав порівняно з поставленою метою їх обрання, не є для них вкрай негативними, на цей час є достатніми для забезпечення належної поведінки обвинувачених. Підстав для зміни або скасування запобіжних заходів стосовно цих обвинувачених суд наразі не вбачає.

З огляду на вказане, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також продовження строку дії покладених обов`язків стосовно ОСОБА_8 слід задовольнити.

Керуючись ст. 2, 28, 315, 323, 324, 331 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому строком до 06 лютого 2021 року включно залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги та можливістю в разі необхідності відвідання лікувальних закладів.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати ОСОБА_4 виконувати наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

-не відлучатись з м. Чернігова без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, що є учасником указаного кримінального провадження;

-здати на зберігання до органів поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 06 лютого 2021 року включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання ОСОБА_4 .
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , продовження строку дії покладених обов`язків стосовно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_4 , за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою, із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020 року, а саме: прибувати на виклики до суду; не відлучатись з м. Бориспіль Київської області без дозволу суду та повідомляти про зміну місця свого проживання та/або місця роботи, - до 06 лютого 2021 року.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_5 , із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. доби, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2020 року, а саме: прибувати на виклики до суду; не відлучатись із села Черняхівка Ніжинського району без дозволу суду та повідомляти про зміну місця свого проживання та/або місця роботи, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою - до 06 лютого 2021 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дію обов`язків, покладених слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з с. Редьківка, Чернігівського району, Чернігівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відвідувати бари, ресторани, кафе та інші розважальні заклади; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_24 у вказаному кримінальному провадженні - до 06 лютого 2021 року.

Судовий розгляд кримінального провадження відкласти на 10-00 год. 14 грудня 2020 року, про що повідомити учасників кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повну ухвалу складено і підписано 09 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1