Постанова
Іменем України
29 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 527/37/19

провадження № 51-2368 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000606, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Стягнуто на користь держави солідарно з ОСОБА_8 та до набрання повноліття ОСОБА_6 із законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 39 181, 65 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні інкримінованого їм злочину за наступних обставин.
Так, 09 серпня 2018 року близько 22:30 години неповнолітній ОСОБА_6 , спільно з неповнолітнім свідком ОСОБА_10 знаходилися біля Веселодолинської ЗОШ, по вул. Шкільній, 60 в с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_11 множинні удари руками та ногами в область голови та тулубу, від яких останній впав на узбіччя відносно проїжджої частини вищезазначеної вулиці.
В цей же день та час, до неповнолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_10 приєднався ОСОБА_8 та наніс потерпілому ОСОБА_11 , який перебував у горизонтальному положенні задньою частиною тіла на узбіччі проїжджої частини вулиці, множинні удари руками та ногами в область голови та тулубу останнього.
Не зупиняючись на досягнутому, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , на місці скоєння злочину, ОСОБА_8 знайшов мотузку, яку в подальшому зав`язав навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_11 та передав її неповнолітньому ОСОБА_6 , при цьому наказав прив`язану мотузку навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_11 тягти в гору.
ОСОБА_6 , тримаючи мотузку, яка була зав`язана навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_11 , шляхом підняття в гору прив`язаної мотузки, приклав достатньої сили для розірвання шкіри та відірвав частину статевого органу потерпілому.
В результаті протиправних дій засуджених потерпілому заподіяно тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх нанесення і які, безпосередньо, викликали смерть.
Вироком Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року скасовано в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та змінено в частині стягнення процесуальних витрат на залучення експерта. Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 19 590, 83 грн. В іншій частині вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого,порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що апеляційний суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив ОСОБА_6 занадто суворе покарання. Також свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про особу засудженого, який раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання і роботи, має задовільні умови проживання і малий життєвий досвід. Крім того, захисник вказує, що судом не враховано повне визнання вини ОСОБА_6 , його щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті даного злочину, вибачення перед потерпілим, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави застосувати ст. 69 КК України при призначенні засудженому покарання.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні захисник та засуджений підтримали подану скаргу, а прокурор заперечувала проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо суворості покарання, яке призначено засудженому ОСОБА_6 без застосування положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції не погодився із рішенням районного суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання та, розглянувши кримінальне провадження у межах поданих апеляційних скарг, дійшов висновку, що таке покарання не відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК України та загальним засадам його призначення.
При скасуванні вироку районного суду та призначенні ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 69 КК України, апеляційний суд, дотримуючись вимог кримінального закону, врахував усі обставини справи, в тому числі й ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності. Також врахував, обставину, що пом`якшує покарання -активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. При цьому судом також не встановлено обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України (добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди).
Разом із цим, апеляційний суд правильно зазначив, що районним судом фактично не вказано, які саме обставини і дані про особу засудженого ОСОБА_6 , умови його життя, виховання, рівень розвитку, мета та обставини вчинення ним злочину враховано при призначенні йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Також суд, заслухавши ОСОБА_6 , врахував те, що останній не розкаявся у вчиненому, що свідчить про відсутність у нього такої пом`якшуючої обставини як щире каяття.
Крім того, при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд у достатній мірі зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння, який зумовлений його конкретними об`єктивними (характером діяння) та суб`єктивними (зокрема, мотивом вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, те, що саме він був ініціатором спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , до яких згодом приєднався ОСОБА_8 , та першим наніс значну кількість ударів потерпілому, спричинив травматичний відрив мошонки, який призвів до смерті потерпілого.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, дані про особу винного, конкретні обставини скоєння злочину, характер, спосіб та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність особи засудженого та обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу засудженого за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння або особи винного, а тому не є достатніми для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів, а підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається підстав для пом`якшення покарання із застосуванням положень статті 69 КК України.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України, є законним та обґрунтованим.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3