1Справа № 335/560/21 1-кс/335/617/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,слідчого ОСОБА_4 , представника ТОВ «БЗК» ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Свої вимоги слідчий мотивує викладеними у клопотанні обставинами, посилаючись на те, що 16.10.2019 до Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали Управління Служби безпеки в Запорізькій області про те, що посадові особи Вільнянської РДА Запорізької області за можливою попередньою змовою з ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат" (надалі- ТОВ «БЗК») в інтересах останнього умисно, всупереч інтересам служби, використали своє службове становище в частині прийняття незаконних розпоряджень щодо діяльності даного товариства з обмеженою відповідальністю, в результаті чого завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян і держави в цілому.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що в 2015 році ДУ «Інститут охорони ґрунтів України» проводив планове обстеження земель на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, які знаходяться у безпосередній близькості до населених пунктів, а саме селищ Біляївка, Роздолля та Зелене Вільнянського району та м. Вільнянськ. Вказані землі відносяться до категорії особливо цінних земель. Аналогічний висновок був зроблений у 2019 році Національним науковим центром «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського», яким проведено дослідження ґрунтів на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:001:0130, :01:001:0169, :01:001:0159, :01:001:0134, :01:001:0125. Відповідно до довідок за результатами дослідження було встановлено, що ґрунт на вказаних земельних ділянках відноситься до категорії особливо цінних. Разом з тим, у 2017 році посадові особи ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» (далі -ТОВ «БЗК») звернулось до ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та отримали висновок експертизи ґрунту від 13.02.2017 в якому зазначено, що досліджувані землі не відносяться до особливо цінних земель.

Таким чином, з урахуванням обстеження земель ДУ «Інститут охорони грунтів України» від 2015 року та дослідження Національним науковим центром «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» від 2019 року, є підстави вважати, що службові особи ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», діючи на замовлення та в інтересах посадових осіб ТОВ «БЗК» всупереч інтересам служби використали своє службове становище та внесли недостовірні відомості у висновок від 13.02.2017.

У клопотанні слідчий також вказав, що вказаний висновок, який містить завідомо недостовірні відомості, в подальшому посадові особи ТОВ «БЗК» надали до Вільнянської РДА та на підставі нього 01.03.2019 посадовими особами Вільнянської РДА було видано розпорядження № 69 «Про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб, з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню корисних копалин (каоліну), його збагачення та переробки».

14.08.2019 Вільнянською РДА видано розпорядження № 284 та № 285 «Про викуп земельних ділянок» та «Про надання згоди ТОВ «БЗК» на розроблення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок». Відповідно до вказаних розпоряджень на користь ТОВ «БЗК» з власності фізичних осіб було відчужено ряд земельних ділянок. Однак, 16.06.2020 року Верховний суд України у справі № 852/2а-9/19 про примусове вилучення земельної ділянки з кадастровим номером № :01:001:0123 з власності ОСОБА_6 у власність ТОВ «БЗК» суд постановив, що позивачем не мотивовано в чому полягає суспільна необхідність та загальнодержавний інтерес, який обумовлює виключну необхідність примусового відчуження земельної ділянки, а саме по собі розташування на ній корисних копалин загальнодержавного значення не свідчить про наявність такого інтересу. До того ж, відповідно до вказаного рішення суд зазначає, що основні підстави відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності переслідують саме суспільні інтереси, а в даному випадку примусове відчуження переслідує перш за все забезпечення приватних інтересів ТОВ «БЗК», що свідчить про комерційний характер такої ініціативи.

Слідчий також вказав у клопотанні, що посадові особи Вільнянської РДА вступили у злочинну змову з посадовими особами ТОВ «БЗК» та діючи в інтересах останніх, всупереч інтересів служби, використали службове становище, що призвело до відчуження на користь ТОВ «БЗК» земельних ділянок, чим завдано матеріальної шкоди як інтересам держави так і інтересам окремих фізичних осіб.

Разом з тим, на теперішній час на користь ТОВ «БЗК» на підставі вказаних неправомірних рішень Вільнянської РДА перейшли у право власності земельні ділянки з кадастровими номерами:№ :01:001:0131, № :01:004:0100, № :01:004:0105, № :01:004:0106№, :01:004:0095№ :01:001:0218№ :01:001:0208№ :01:004:0115№ :01:001:0220№ :01:004:0093№ :01:001:0221№ :01:001:0215№ :01:004:0109№ :01:001:0217№ :01:004:0114№ :01:004:0104№ :01:004:0116№ :01:004:0097№ :01:004:0110№ :01:004:0107№ :01:001:0216№ :01:004:0096№ :01:001:0037№ :01:004:0094№ :01:001:0198№ :01:001:0204№ :01:001:0156№ :01:001:0200№ :01:001:0201№ :01:001:0207№ :01:001:0199 № :01:001:0197

А також частина земельних ділянок перейшли у власність держави в особі Вільнянської районної державної адміністрації та передані в оренду ТОВ «БЗК» та фактично перебувають у користуванні останнього, а саме: № :01:001:0130№:01:001:0251№ :01:001:0001№:01:001:0120№:01:001:0195№:01:001:0122 № :01:001:0121. В ніч з 08 на 09 січня 2021 року на вказаних земельних ділянках розпочались роботи зі зняття родючого шару ґрунту, що може призвести до втрати особливо цінних ґрунтів та завдати шкоди державним інтересам. На підставі викладеного, з метою перешкоджання настання негативних наслідків від незаконних дій ТОВ «БЗК», збереження речових доказів, з метою забезпечення цілей кримінального провадження є доцільно накласти арешт на земельні ділянки, які перебувають у користуванні ТОВ «БЗК», та заборонити будь-кому розпоряджатися, відчужувати та користуватися майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, а саме: земельною ділянкою з кадастровим номером № :01:001:0122, площею 3,9687 га, перебуває у власності держави в особі Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, передана в оренду ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» ().

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання та просять його задовольнити на підставах, що викладені в клопотанні та накласти арешт на вказану земельну ділянку з метою збереження речових доказів.

У судовому засідананні представник ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» - адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання категорично заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначала таке. По-перше, слідчий відносить земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0122 до об`єкту кримінально протиправних дій, для того щоб підвести її до статусу «доказу», тобто це повинен бути предмет, на який було безпосередньо спрямоване кримінально протиправне посягання (майно, гроші, автомобіль тощо), в той же час називає її неправомірною вигодою, яку отримало ТОВ «БЗК» від нібито неправомірних дій колишнього голови Вільнянської РДА., а відповідно до примітки до ст, 364-1 ККУ неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільга» послуги, нематеріальні активи» будь-які інші вигоди нематеріального чи, негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав, тобто, слідчий не може визначитися з статусом цієї земельної ділянки, а відповідно із обґрунтуванням необхідності її арешту. По-друге, слідчим вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0122 перейшла до ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» на підставі розпорядження райдержадміністрадії від 01.03.2019 №69 «Про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб, з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Біляївський збагачувальний комбінат" із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню корисних копалин (каоліну), його збагачення та переробки». Разом із тим, розпорядження засвідчувало лише факт початку процедури здійснення викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб. На підставі цього розпорядження звернулися до безпосередніх власників земельних ділянок за їх відчуженням та викупом на користь держави в особі Вільнянської РДА. Приватна особа, колишній власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122, продав її Вільнянській РДА, а вже правовою підставою для його отримання в користування ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» став договір оренди земельної ділянки від 29.08.2019 р., укладений з Вільнянською РДА, а ніяк не розпорядження №69 від 01.03.2019 р. В доповнення до вказаного, надано копію розпорядження райдержадміністрації від 01.03-2019 №69 та договір оренди земельної ділянки від 29.08.2019 р. на 21 арк. По-трете, слідчий вводить в оману суд стосовно постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 852/2а-9/19, та її відношення до законності розпорядження райдержадміністрації від 01.03.2019 №69. Справа № 852/2а-9/19 стосується зовсім іншого, а саме примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності у державну власність земельної ділянки конкретної фізичної особи та обґрунтування підстав для позбавлення її права власності на земельну ділянку і правовідносин Вільнянської РДА та громадянина. До того, ж зазначена постанова не встановлює незаконність розпорядження, вона і не може такого встановлювати, а лише вказує, що позивачем не мотивовано, в чому полягає загальнодержавний інтерес, який обумовлює виключну необхідність примусового відчуження земельної ділянки позивачем, а саме по собі розташування на ній корисних копалин загальнодержавного значення не свідчить про наявність такого інтересу. А от справа № 280/1151/19 за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат" про визнання незаконним та скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 01.03.2019 №69 «Про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб, з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Біляївський збагачувальний комбінат" із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню корисних копалин (каоліну), його збагачення та переробки» безпосередньо стосується цього розпорядження, але про неї слідчим нічого не вказано. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 р. по справі № 280/1151/19, яке вступило в законну силу за результатами апеляційного розгляду, було встановлено, що позивачем не доведено не дотримання відповідачем приписів ч.2 ст.2 КАС України при прийнятті зазначеного розпорядження №69 від 01.03.2019 та відсутність підстав незаконності розпорядження та підстав для його скасування. Жодного рішення суду, яким би було встановлено, що розпорядження Вільнянської РДА № 69 від 01.03.2019 року є незаконним і що вибуття земельних ділянок з власності фізичних осіб до власності держави в особі Вільнянської районної державної адміністрації є незаконним не має, а судове рішення у конкретній справі № 852/2а-9/19 за позовом до конкретної особи та встановлені у цьому рішенні факти не можуть бути поширені в якості підтвердження незаконності вилучення всіх земельних ділянок для суспільних потреб, до того ж не має жодного позовів колишніх власників земельних ділянок щодо незаконності викупу їх земельних ділянок для суспільних потреб чи оспорювання укладених договорів купівлі-продажу земельних ділянок між РДА та громадянами, в тому числі і колишнього власника земельної ділянки з кадастровим :01:001:0122, а отже все обгрунтування слідчого щодо підстав накладення арешту на земельну ділянку є нікчемним. В четверте, відповідно до обґрунтування слідчого, задля запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельних ділянок ТОВ «БЗК» та збереження їх властивостей у первинному вигляді задля забезпечення права фізичних осіб - володільців земельних ділянок з власності яких незаконно вилучені вказані земельні ділянки, необхідно накласти арешт на такі земельні ділянки. Але кримінальне провадження за№ 0000965 від 17.10.2019 порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а не за фактом або заявою громадян, щодо незаконності ж позбавлення власності, тому яких володільців намагається захистити слідчий не зрозуміло. До того ж, при обгрунтуванні клопотання щодо накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0122 слідчий повсякчас пропускає той факт, що ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат» лише користується вказаною земельною ділянкою, що він не може її відчужити, її власником є Вільнянська РДА, яка як власник дійсно має всі правомочності щодо здійснення будь-яких дій щодо свого майна, але чомусь клопотання стосується обкушування можливості тільки у ТОВ «БЗК» щось скоїти по відношенню до цієї земельної ділянки. По-п`яте, в клопотанні слідчий вводить в оману суд щодо незаконності зняття родючого шару ґрунту на земельній ділянці :01:001:0131 без відповідних дозвільних документів. Наведенням цього факту він намагається доказати той факт, що нібито ТОВ «БЗК» може пошкодити властивості цінних ґрунтів на земельній ділянці, щодо якої необхідно накласти арешт.Але земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0131, по-перше є приватною власністю ТОВ «БЗК», відповідно воно має всі правомочності власника щодо неї, по-друге, ТОВ «БЗК» має відповідний дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки від 29.08.2019 р. № 0036, виданий Держгеокадастром у Запорізькій області, а по-третє, чим було встановлено, яким рішенням суду, вироком у кримінальній справі, що ТОВ «БЗК» знімало ґрунт з земельної ділянки та ще і незаконно. Підсумовуючи вищевикладене, ТОВ «БЗК» вважає, що доводи, наведені у клопотанні про арешт майна не витримують жодної критики, а саме клопотання щодо накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0122 є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора та слідчого, предтавника ТОВ «БЗК», слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до положень з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.ч.3-5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна;можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів клопотання слідчого про арешт майна встановлено, що у провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені 17.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
При вирішенні питання про арешт майна суд, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з цим, з`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно відомостей, які внесені до ЄРДР, органом досудового розслідування проводиться перевірка за фактом, що посадові особи Вільнянської РДА Запорізької області за можливою попередньою змовою з ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат" в інтересах останнього умисно, всупереч інтересам служби, використали своє службове становище в частині прийняття незаконних розпоряджень щодо діяльності даного товариства з обмеженою відповідальністю, в результаті чого завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам і інтересам окремих громадян і держави в цілому.

Зі змісту норм Глав 10 та 17 КПК правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб. Об`єктивна сторона зловживання владою або службовим становищем (ч. 1 ст. 364 КК) має три обов`язкові ознаки: діяння використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; наслідки, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Отже, предметом перевірки органу досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за ч.2 ст. 364 КК України є процедура прийняття рішення, що походить від діяльності Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області.

Слідчий суддя наголошує, що сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України в розумінні положень ст. 170 КПК України не є підставою для накладення арешту.

До клопотання слідчим долучено, окрім витягу з ЄРДР, звернення громадської організації та копії довідок про якість грунтів за іншими земельними ділянками та листування щодо інших, ніж предмет клопотання - земельна ділянка №:01:001:0122, ділянок, постанову Верховного Суду від 16.06.2020 року та витяг з Державного реєстру прав на речове майно.

Щодо обставин, які викладені слідчим у клопотанні як встановлені органом досудового розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України слідчий доказів не надав, а доводи викладені в клопотанні є лише припущенням, яке жодним доказом не підтверджено.

Слідчий суддя зауважує, що у клопотанні слідчим зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0122 перейшла до ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» на підставі розпорядження Вільнянської РДА Запорізької області від 01.03.2019 №69 «Про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб, з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Біляївський збагачувальний комбінат" із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню корисних копалин (каоліну), його збагачення та переробки».

Звертаючись до змісту розпорядження №69 від 01.03.2019р. Вільнянської РДА Запорізької області вбачається, що зазначене рішення не наділяє ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» правом користування земельною ділянкою і не засвідчує зміну її цільового призначення, а засвідчує лише факт початку процедури здійснення викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб для суспільних потреб. У подальшому приватна особа, колишній власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122 продав її Вільнянській РДА, а вже правовою підставою для його отримання в користування ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» став договір оренди земельної ділянки від 29.08.2019 р., укладений з Вільнянською РДА, а не розпорядження №69 від 01.03.2019 р, що підтверджено копією розпорядження райдержадміністрації від 01.03.2019 №69 та договором оренди земельної ділянки від 29.08.2019 р.

В обгрунтування заявлених вимог щодо накладення арешту слідчий також послався на постанову Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 852/2а-9/19, яка, згідно клопотання слідчого, встановлює незаконність розпорядження Вільнянської РДА №69. Разом із тим, згідно змісту вказаної постанови предметом доказування у справі №852/2-а-19 був спір про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та зобов`язання вчинити дії щодо конкретної фізичної особи та обґрунтування підстав для позбавлення її права власності на земельну ділянку, а не незаконність розпорядження Вільнянської РДА № 69 від 01.03.2019 року.

У судовому засіданні ТОВ «БЗК» долучено копію рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 р. по справі № 280/1151/19, яке набрало законної сили за результатами апеляційного розгляду за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат" про визнання незаконним та скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 01.03.2019 №69, згідно якого ОСОБА_7 у позові відмовлено та встановлено, що позивачем не доведено не дотримання відповідачем приписів ч.2 ст.2 КАС України при прийнятті зазначеного розпорядження №69 від 01.03.2019 та відсутність підстав незаконності розпорядження та підстав для його скасування.

Вказана земельна ділянки наразі перебуває у володінні/користуванні ТОВ "БЗК" з 2019 року та зазначене право володіння/користування ніким не оскаржено.

Слідчий суддя звертає увагу і на те, що з моменту, коли розпочато досудове розслідування, тобто з 17.10.2019 року, незважаючи на тривалий час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, жодній особі у цьому провадженні не повідомлено про підозру, даних щодо проведення будь-яких слідчий дій органом досудового розслідування в межах вказаного кримінального провадження не надано, не встановлено у передбаченому законом порядку розмір заподіяної правопорушенням шкоди, що унеможливлює зробити висновок щодо наявності істотної шкоди, як того вимагає диспозиція ч.2 ст.364 КК, у наслідок чого неможливо надати оцінку щодо співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Доказів спричинення тяжких наслідків не надано, цивільні позови у провадженні також відсутні, санкція ч. 2 ст. 364 КК України не передбачає конфіскацію майна чи спеціальної конфіскації.

За п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна передбачений з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд, виключно на підставі наданих ініціатором відповідного клопотання матеріалів, має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України та наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно, зокрема є доказом злочину.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), однак зважаючи на вищевикладене слідчим ні в клопотанні, ні в судовому засіданні не доведено можливості використання земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122 як доказу у кримінальному провадженні за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу вчинення зловживання владою або службовим становищем і порушеного щодо процедури прийняття рішення, що походить від діяльності Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області, де відсутні підозрювані та письмове повідомлення про підозру нікому не вручалося.

Таким чином, відсутні обставини за якими мета викладена у клопотанні прокурора, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, підтверджуються та співвідноситься з матеріалами справи, а потреби досудового розслідування не виправдовують втручання у права і свободи осіб, про які йдеться у клопотанні прокурора, а тому на час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно у слідчого судді відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.

На переконання слідчого судді, винесення слідчим постанови про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні земельних ділянок не надає вказаному майну статусу речового доказу в кримінальному провадженні у розумінні ст. 98 КПК України, а відповідність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122 критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч. 2 ст. 364 КК України, є сумнівним та непереконливим через ненадання слідчим доказів обставин в обгрунтування клопотання, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Більш того, за ст.170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до обґрунтування слідчого у клопотанні, метою накладення арешту є запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельних ділянок ТОВ «БЗК» та збереження їх властивостей у первинному вигляді задля забезпечення права фізичних осіб - володільців земельних ділянок з власності яких незаконно вилучені вказані земельні ділянки. Натомість, орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували заявлені ризики стосовно земельної ділянки № :01:001:0122, а кримінальне провадження за№ 0000965 від 17.10.2019 порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто зловживання владою або службовим становищем, а не за фактом або заявою громадян, щодо незаконності позбавлення власності.У судовому засіданні слідчий вказав також, що громадяни щодо незаконного позбавлення їх власності до слідчого не зверталися.

Наявність ризиків слідчий також обгрутовує незаконністю зняття родючого шару ґрунту на земельній ділянці :01:001:0131 без відповідних дозвільних документів. При цьому, слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно вказав, на те, що земельна ділянка :01:001:0131 не є предметом доказування за ч.2 ст.364 КК України, однак, згідно клопотання, зняття родючого шару грунту на цій ділянці доказує факт можливого пошкодження цінних грунтів на інших ділянках, у тому числі і на ділянці № :01:001:0122.

Разом із тим, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0131, є приватною власністю ТОВ «БЗК» з правомочностями власника щодо неї і не має відношення до земельної ділянки № :01:001:0122, яка перебуває у власності держави і щодо арешту якої подано клопотання. До того ж, у судовому засіданні ТОВ «БЗК» було надано дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки №:01:001:0131 від 29.08.2019 р. № 0036, виданий Держгеокадастром у Запорізькій області строком на 2 роки.

Арешт майна накладається не з метою перешкоджання настання негативних наслідків та охорони чи збереження майна від чиїхось можливих посягань і припущень щодо можливого пошкодження, а у випадку, якщо це майно є речовим доказом і без його накладення у слідчого можуть виникнути складнощі, в отриманні цих доказів, внаслідок його знищення, відчуження, тоді як стороною обвинувачення не доведено існування ризиків використання, відчуження, знищення або перетворення земельної ділянки, а також наявність даних, які б підтверджували, що не накладення арешту на земельну ділянки може перешкодити кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Органом досудового розслідування не надані конкретні докази того, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, з урахуванням предмету доказування за ч.2 ст.364 КК України, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, у тому числі і щодо того, що на земельній ділянці № :01:001:0122 ведуться роботи зі незаконного зняття родючого шару ґрунту. А до клопотання слідчого не додано жодного доказу щодо того, що ТОВ «БЗК» знімає чи переносить родючий шар грунту на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0122, як то, протокол огляду за участі спеціаліста, акт обстеження земельної ділянки інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру тощо, а тому не є доведеним, що накладення арешту на майно має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення земельної ділянки. При цьому,враховуючи те, що вказана земельна ділянка є нерухомим майном, відсутні обставини, які б підтверджували, що земельна ділянка може бути втрачена або знищена, перетворена або пересунута.

Доводи клопотання за таких обставин про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх об`єктивної обґрунтованості, слідчий суддя розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

До того ж, ризик відчуження ТОВ «БЗК» цієї ділянки, на що послався слідчий, при наявності у клопотання даних щодо приналежності даної земельної ділянки не ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат», а державі в особі Вільнянської РДА, унеможливлює ризик відчуження ТОВ «БЗК» земельної ділянки :01:001:0122, оскільки ТОВ "Біляївський збагачувальний комбінат» лише користується вказаною земельною ділянкою на праві оренди, а власником є Вільнянська РДА, але клопотання в частині ризиків лише містить обгрунтування щодо діяльності ТОВ «БЗК».

Згідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя зауважує, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

У порушення п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчим заявлено клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження за відсутності доведення того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, без урахуванням тих обставин, що арешт майна у спосіб заборони користування земельною ділянкою за відсутності належного обгрунтування клопотання перешкоджає подальшій господарській діяльності ТОВ «БЗК», призводить до надмірного обмеження діяльності і є неприйнятно обтяжливим заходом забезпечення кримінального провадження.Такий арешт не відповідає вимогам розумності і співрозмірності завданням кримінального провадження.Накладення арешту на майно також може мати вагомі наслідки і для третіх осіб.

Відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в цьому клопотанні обставини та свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно, а необхідності у накладенні арешту на земельну ділянку з позбавленням права на її відчуження, розпорядження та користування у даному випадку немає, оскільки мета накладення такого арешту виходить за межі завдань цього кримінального провадження з огляду на запобігання негативним наслідкам арешту майна для інших осіб та є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Слідчий суддя в силу приписів ч.3 ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді від 25.01.2021 року клопотання про накладення арешту в порядку ст. 171 КПК поверталося прокурору для усунення недоліків. Однак в оновленому клопотанні не наведено аргументованих доводів щодо наявності обставин визначених ч.3 ст.132 КПК України, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Не наведено таких доводів і в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, приходить до висновку, що особа, яка його подала не довела наявність правових підстав для накладення арешту на майно та необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, а у клопотанні не зазначені та при його розгляді не доведені підстави чи розумні підозри вважати, що земельна ділянка є доказом злочину, зазначеного у ЄРДР, а також достатні підстави вважати, що вона відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Слідчим також не доведено, що арешт відповідатиме меті та завданням кримінального провадження, що здійснюється за ч. 2 ст. 364 КК України, і за умови недоведеность необхідності арешту зазначеного майна, який за викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а також не доведено, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права, як арешт земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, та не доведено, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, приходить до висновку, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000965 від 17.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1