Ухвала
25 січня 2021 року

м. Київ
справа № 639/5476/18
провадження № 51-292ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У спільній касаційній скарзі засуджений та захисник порушують питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та частини 3 цієї статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, спільна касаційна скарга захисника та засудженого подана без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону. Як убачається зі її змісту, захисник та засуджений хоча і покликаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не конкретизують яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , та не обґрунтовують у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 374, 404, 409, 412 - 414, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Натомість захисник та засуджений в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень посилаються на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
До того ж, скаржники у касаційній скарзі, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилаються на несправедливість призначеного покарання засудженому через суворість, при цьому не наводять доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК.
Крім того, захисник та засуджений у своїй спільній касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК, не вказують конкретно, які саме доводи апеляційних скарг суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у зазначеному судовому рішенні.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана спільна касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки спільна касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу захисника та засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Спільну касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 , залишити без руху та надати їм десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3