УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001294 від 16.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини даного кримінального провадження та правове обґрунтування клопотання стороною обвинувачення.
Слідчим управлінням ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001294 від 16.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном, яке належало ОСОБА_5 , а саме: земельною ділянкою, площею 0,0582 га, кадастровий номер :52:017:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

17.10.2020 року право власності на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_6 , підставою для державної реєстрації права власності став договір купівлі-продажу серія та номер 329, виданий 17.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ..
Підставою внесення запису про право власності стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54627152 від 17.10.2020 року, державний реєстратор приватний нотаріус ОСОБА_7 , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.10.2020, зареєстрованому в реєстрі за № 329 ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_8 , передала у власність, а ОСОБА_6 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер :52:017:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Будучи допитаною в якості потерпілої ОСОБА_5 показала, що довіреність представляти свої інтереси нікому не давала, з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не знайома, вищезазначену земельну ділянку не продавала та мешкає у будівлі, розташованій на вказаній земельній ділянці по теперішній час. Про продаж земельної ділянки їй нічого відомо не було.

З урахуванням того, що нерухоме майно, як саме по собі, так і в сукупності з іншими речами та документами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, з ціллю повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з даним клопотанням про накладення арешту майна.

Вказане клопотання, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, у зв`язку з тим, що зазначене у клопотанні нерухоме майно ймовірно являється предметом шахрайських дій, сторона обвинувачення просить розглядати без виклику особи, яка на теперішній час являється власником такого майна.

До початку розгляду вказаного клопотання від слідчого надійшла заява про розгляд такого клопотання за її відсутності.

З огляду на обґрунтування такого клопотання, а також фактичні обставини даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд такого клопотання без виклику особи, яка на теперішній час являється власником зазначеного у клопотанні майна.

Таким чином, вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

2. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

3. Правова підстава для арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом можливого заволодіння шахрайським шляхом нерухомим майном, яке належало ОСОБА_5 , а саме земельною ділянкою з кадастровим номером :52:017:0031.
Як вбачається з долученої до даного клопотання копії договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :52:017:0031, який датований 17.10.2020 року, ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_8 , було продано означену земельну ділянку громадянину ОСОБА_6 .

На теперішній час, згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :52:017:0031 значиться ОСОБА_6 .

При цьому, як вбачається з долученого до даного клопотання протоколу допиту потерпілої ОСОБА_5 від 19.11.2020 року, будь-якої довіреності на ім`я ОСОБА_8 нею не видавалося, вказана особа потерпілій невідома.

За таких обставин та враховуючи викладене, на думку слідчого судді стороною обвинувачення на теперішній час доведено відповідність земельної ділянки з кадастровим номером :52:017:0031 критеріям речових доказів, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки означена земельна ділянка ймовірно являється предметом, який є об`єктом кримінально-протиправних дій.

Викладене свідчить про наявність у слідчого судді підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

4. Мета накладення арешту майна.
В судовому засіданні встановлено, що фізична особа (власник) зазначеної у клопотанні земельної ділянки (відомості відносно якого підтверджуються долученою до клопотання інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно), не має відповідного процесуального статусу підозрюваного, а являються третьою особою, відносно майна якої на теперішній час вирішується питання про арешт майна.

Слідчим суддею встановлено, що зазначена у клопотанні земельна ділянка відповідає критеріям речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України в частині об`єкту кримінально протиправних дій), про що зазначено було вище.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), в свою чергу з цієї підстави арешт може бути накладено на майно й третіх осіб (абзац 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

5. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження, яке на теперішній час здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :52:017:0031, слідчий суддя вважає, що завданням дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його подальшого незаконного відчуження, що в подальшому ускладнить повернення такої земельної ділянки ймовірному законному власнику.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні застосовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні земельні ділянки зокрема.
6. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні особи (право власності якої на означену у клопотанні земельну ділянку підтверджується долученими до клопотання відомостями), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
7. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
При цьому, враховуючи вищевказані завдання, мету та необхідність арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати також заборону органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме відносно вищевказаної земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001294 від 16.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на наступне нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер :52:017:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з застосуванням заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно відносно такого майна.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1