Провадження № 11-кп/4820/44/21
Справа № 680/305/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000033 від 12.03.2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Нова Ушиця Новоушицького району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, утриманців не має, не працюючого, особи з інвалідністю другої групи, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в Новоушицький районний сектор філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , не одруженого, утриманців не має, із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:
12.02.2019 року вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців.
Згідно ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до призначеного покарання частково приєднано не відбута частина покарання за вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12.02.2019 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України у виді позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і вісім місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили постановлено залишити попередній у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 30.10.2019 року.
Постановлено зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_8 періоди попереднього ув`язнення з 12.04.2019 року по 10.06.2019 року та з 25.09.2019 року по 29.10.2019 року включно.
Вирок суду стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначеного йому покарання не оскаржується і колегією суддів не переглядається.
Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за крадіжки, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , і за ініціативою останнього, 13 лютого 2019 року близько 20 год., з метою крадіжки зайшли в господарство ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , де відкрили вікно та проникли в будинок, звідки шляхом демонтування печі таємно викрали брухт чорних металів вагою 74 кг вартістю 5 грн. за 1 кг. на загальну суму 370 грн., чим спричинили потерпілій матеріальні збитки на вказану суму.
В апеляційній скарзі, з уточненнями до неї, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити рішення, яким направити ОСОБА_8 для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду та необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці імперативні вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримані не було.
Доводи захисника в уточненій апеляційній скарзі та в апеляційному суді про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, наслідком чого ОСОБА_8 було засуджено без з`ясування всіх обставин справи, зокрема, його психічного стану, оскільки він потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу, на думку судової колегії, є слушними і заслуговують на увагу.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції щодо осудності ОСОБА_8 , послався на висновок судово-психіатричного експерта № 219 від 17 квітня 2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 виявляє легку розумову відсталість обтяжену органічним ураженням ЦНС, виявляв таку і на момент вчинення інкримінованого йому злочину. Згідно даного висновку, ОСОБА_8 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребував. Також, судом було встановлено, що ОСОБА_8 , перебуває на обліку у лікаря-психіатра.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не перевірив ці обставини та прийшов до передчасного висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Під час апеляційного перегляду кримінального провадження захисник ОСОБА_7 надав висновок комісійної судово-психіатричної експертизи №292 від 27.05.2020 року, проведеної на підставі ухвали Ярмолинецького районного суду від 02.03.2020 року, що ОСОБА_8 під час інкримінованого йому діяння виявляв легку розумову відсталість з поведінковими розладами на органічній основі, проте він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 у теперішній час виявляє легку розумову відсталість, обтяжену органічним ураженням ЦНС внаслідок перенесеної ЧМТ зі значними порушеннями поведінки та емоцій, суїцидальними намірами, конвульсивним синдромом в анамнезі, через що не усвідомлює своїх дій та не може керувати ними. Вищевказаний психічний розлад відноситься до хронічного психічного захворювання. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.м.к.п. 42-48).
З даного висновку вбачається, що підставою, за якою проводилась експертиза було клопотання прокурора, з посиланням на те що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 382 від 10.07.2019 року ОСОБА_8 на час проведення експертизи (липень 2019 року) виявляв легку розумову відсталість, обтяжену органічним ураженням ЦНС внаслідок перенесеної ЧМТ, зі значними порушеннями поведінки та емоцій, суїцидальними намірами, конвульсивним синдромом в анамнезі, станом на час проведення експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. До виходу з цього стану ОСОБА_8 потребував застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Отже, на момент постановлення вироку судом першої інстанції (30 жовтня 2019 року), існувало два суперечливих висновки судово-психіатричних експертиз щодо психічного здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 .
Висновок судово-психіатричного експерта № 382 від 10.07.2019 року, судом першої інстанції, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досліджений не був і оцінки йому суд не надав.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в повній мірі не врахував дані особи винного, які безпосередньо впливають на вирішення питання щодо визначення обвинуваченому міри покарання або застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невнота судового розгляду.
Згідно положень п.2 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказані порушення об`єктивно встановлені при апеляційному розгляді і підтверджуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні. Ці порушення, як підстава для скасування судового рішення, передбачені ч.2 ст.410, п. 4 ст. 411 КПК України належить вважати істотними, оскільки вони безпосередньо впливають на висновки суду щодо визначення обвинуваченому міри покарання або застосування примусових заходів медичного характеру.

Неналежне дотримання судом вищенаведених вимог кримінального процесуального закону обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку, оскільки він вочевидь не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року, яка була надана на запит апеляційного суду, відносно ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді його госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із загальним наглядом. На даний час вказана ухвала суду не скасована.
Фактично виникла ситуація, що за одним судовим рішенням до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді його госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги, а другим судовим рішенням у формі вироку, його засуджено до покарання яке він повинен відбувати як осудна, психічно здорова особа.
Ч. 3 ст. 19 КК України встановлено, що не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Статтею 93 цього Кодексу визначено, до кого можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Зокрема, відповідно пункту третього вказаної статті такі заходи можуть бути застосовані до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Посилання захисника в уточненій апеляційній скарзі про те, що суду апеляційної інстанції слід постановити ухвалу про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки є передчасними і потребують повного, всебічного, об`єктивного дослідження стану здоров`я обвинуваченого судом.

За приписами п.2 ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема, ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру.

Статтею 407 КПК України передбачені повноваження суду апеляційного інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду першої інстанції. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із системного аналізу положень п.2 ч.1 ст.392 , ст.407 КПК України, глави 39 КПК України, суд апеляційної інстанції може ухвалити рішення про застосування примусових заходів медичного характеру лише за процедурою перегляду ухвали місцевого суду про відмову в застосуванні таких заходів.

Вирішення вказаного питання, яке виникло після постановлення вироку але до набранням ним законної сили, в ході розгляду апеляційної скарги на вирок суду, суперечить вищенаведеним положенням закону та загальним засадам КПК.

Крім того, застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, позбавить можливості оскарження такого рішення, що є істотним порушенням прав особи.

При цьому варто також звернути увагу на такі положення КПК.

Згідно положень статті 405 КПК суд апеляційної інстанції розглядає кримінальні провадження за правилами розгляду в суді першої інстанції за деякими виключеннями.

Статтею 362 КПК України встановлено, що якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про зміну порядку розгляду і продовжує судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування вироку з поверненням кримінального провадження до суду першої інстанції для розгляду в порядку глави 39 КПК України.

Колегія суддів враховує, тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 та згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу винного, який є раніше судимим, злочин вчинив під час іспитового строку, систематично вчиняє злочини, що свідчить про стійкість його злочинних намірів, вважає що є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а тому приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 362, 392, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не більше ніж на 60 діб, тобто до 11 березня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді