ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/557/20Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 711/3321/20 Категорія: ст. 537 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого

суддів

при секретарі ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ОСОБА_5

з участю прокурора

засудженого ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :

Вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2011 року ОСОБА_8 засуджений за п.4 ч.2 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.02.2012 року вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2011 року змінено, вважати засудженим ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі.

Ухвалою Балакліївського райсуду Харківської області від 03.02.2016 р. на підставі ч.5 ст.75 КК України зараховано в строк термін попереднього ув`язнення з 25.07.2011 р. по 16.02.2012 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (6 місяців 22 дні).

Початок строку відбування покарання - 25.07.2011 р.

Кінець строку відбування покарання - 03.01.2023 р.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 травня 2020 року в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовлено, з тих підстав, що засуджений не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали районного суду з тих підстав, що висновки суду першої інстанції є необ`єктивними, незаконними та упередженими по відношенню до засудженого. Місцевий суд не прийняв до уваги, що Мамалига не може працювати маючи 2 групу інвалідності, що він має батьків похилого віку, хворіє на туберкульоз, тому неодноразово проходив лікування в Туберкульозних диспансерах, що є загрозою для оточуючих. Крім цього зазначає, що має зразкову і сумлінну поведінку до обов`язків засудженого, тактовну поведінку до керівництва та персоналу адміністрації, відвідує церкву та бібліотеку, тому достатньо довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив звільнити умовно-достроково, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що основною, вирішальною ознакою умовно-дострокового звільнення засудженого мамалиги є його виправлення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З характеристики засудженого ОСОБА_9 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.08.2011 року. За час утримання в Кіровоградському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. 20.11.2011 року прибув до Вінницької установи виконання покарань (№1). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

24.01.2012 року прибув до Кіровоградського слідчого ізолятора. За час перебування в слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

03.03.2012 року прибув до Вінницької установи виконання покарань (№1).3а час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

16.03.2012 року прибув до Голопристанської виправної колонії (№7). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

21.12.2014 року прибув до Вінницької установи виконання покарань(№1). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

27.01.2015 року прибув до Черкаської виправної колонії (№62). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

17.08.2015 року прибув до спеціалізованої туберкульозної лікарні при Покровській виправній колонії (№17). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

26.06.2016 року прибув до Херсонської виправної колонії (№61). За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

У зв`язку із захворюванням на туберкульоз легень 27.01.2018 року прибув до спеціалізованої туберкульозної лікарні при Покровській виправній колонії (№17).

За час перебування в установі характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

В Черкаській виправній колонії № 62 відбуває покарання з 17.10.2019 року. За час перебування в установі характеризується посередньо.

Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає. Стягнень та заохочень не має. На заходи виховного та профілактичного впливу реагує задовільно, належні висновки для себе робить не завжди. На виробництві установи не працевлаштований через відсутність бажання працювати. В роботах з благоустрою установи та відділення участі не приймає, веде пристосовницький спосіб життя. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не бере за відсутністю бажання.

11.01.2019 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого ст. 82 КК України (заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням), але рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено оскільки встановлених правил поведінки та розкладу дня дотримується лише під контролем адміністрації.

04.11.2019 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання щодо можливості застосування ст.101 КВК України (переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації), але за рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено оскільки встановлених правил поведінки та розкладу дня дотримується лише під контролем адміністрації.

24.01.2020 року на адміністративній комісії установи розглядалося питання про застосування до нього ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення), але рішенням комісії установи було відмовлено, оскільки встановлених правил поведінки та розкладу дня дотримується лише під контролем адміністрації.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Крім того, колегія суддів враховує обставини наведені в характеристиці на засудженого ОСОБА_9 , а саме, що неодноразово на засіданні адміністративної комісії розглядались питання про застосування до засудженого зміни умов тримання шляхом переведення до дільниці соціальної реабілітації та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та можливість умовно дострокового звільнення, проте було відмовлено через те, що ОСОБА_9 встановлених правил поведінки та розкладу дня дотримується лише під контролем адміністрації.

Також, колегія суддів враховує ту обставину, що за весь час відбування покарання, а це з листопада 2011 року засуджений ОСОБА_9 не має жодного заохочення, що свідчить про його пасивну поведінку та не бажання здійснювати певні позитивні зрушення у ній.

Зразкова і сумлінна поведінка до обов`язків засудженого, тактовна поведінка до керівництва та персоналу адміністрації, про яку зазначає у своїй апеляційній скарзі засуджений, є дотриманням вимог режиму відбування покарання, які є обов`язком засудженого, однак є недостатнім для його виправлення, оскільки в установі характеризується посередньо, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, проте належні висновки для себе робить не завжди. На виробництві не працевлаштований через відсутність бажання працювати, веде пристосовницький спосіб життя. Вказані дані не свідчать, що ОСОБА_9 виправився і до нього можливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення.

Слід зазначити, що сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_9 .

Доводи засудженого про незадовільний стан його здоров`я через який він також заслуговує на умовно-дострокове звільнення є безпідставними.

Матеріали справи не містять даних, а саме медичного висновку про неможливість перебування та лікування Мамалиги в місцях позбавлення волі. Крім того існує певний порядок звільнення засуджених за станом здоров`я.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 травня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді