Справа № 754/6295/20
У Х В А Л А
Іменем України

29 жовтня 2020 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Києва в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001948 від 19.03.2020 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вольно-Надеждинське, Надеждинського району, Приморського краю, Російської Федерації, громадянина Грузії, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_6 ,

сторони захисту: - обвинуваченого ОСОБА_5 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8

перекладача: - ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :
В провадження Деснянського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001948 від 19.03.2020 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Представник потерпілого - Держави в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_8 проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечувала.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Так, дане кримінальне провадження підсудне Деснянському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для прийняття рішення, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, не має.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 ч.2 КПК України, тобто він містить відомості, які передбачені пп. 1-9 цієї частини та при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону.

До обвинувального акту додані документи, передбачені нормою ст. 291 ч.4 КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст. 109 КПК України та містить відомості, передбачені ч. 2 цієї статті.

Таким чином, підстав для повернення обвинувального акту прокурору, відповідно до ст. 314 ч.3 п.3 не має.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження №0001948 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до судового розгляду по суті.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить постановити ухвалу про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, які дають йому достатні підстави вважати, що обвинувачений спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілого - Держави в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - ОСОБА_8 підтримав думку прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 проти продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, просила обрати обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду з приводу доцільності продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії», затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Беручи до уваги викладене, а також дані про особу ОСОБА_5 , його вік, майновий стан, обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, а саме вчинення особливо тяжкого злочину відносно малолітньої особи, який має надзвичайно високий ступінь небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому. Наявність у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене проти життя особи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім того, продовжують існувати ризики, що обвинувачений спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме: ухилятиметься від забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вказані підстави підтверджують потребу в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про продовження обраного обвинуваченому під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання від вартою.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні оскілки злочином, спричинено загибель людини.

Свідок ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні, через канцелярію суду, подала клопотання про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0001948 від 19.03.2020 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Заслухавши доводи прокурора, думку захисника, обвинуваченого, представника потерпілого з приводу заявленого свідком ОСОБА_10 клопотання, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, колегія суддів приходить до висновку про залишення без розгляду вказаного клопотання виходячи з наступного.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_11 визнано свідком у даному кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 65 КПК України визначає, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Разом з цим, ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року потерпілим у даному кримінальному провадженні №0001948 від 19.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України визнано Державу в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 95 КПК України, свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

При цьому, згідно ст. 63 Конституції України та п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України, свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями ст. 65 КПК України не підлягають розголошенню.

Крім того, потерпілий перед допитом попереджається про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а свідок - за відмову давати показання та давання завідомо неправдивих показань.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Аналізуючи правовий статус потерпілого та свідка, їх права та обов`язки, колегія суддів приходить до висновку, що заміна існуючого правового статусу свідка ОСОБА_10 може перешкоджати подальшому встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65, 66, 95, 177, 183, 184, 290, 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, 315 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Обвинувальний акт в кримінальному проваджені №0001948 від 19.03.2020 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва на 19 листопада 2020 року на 15 год. 00 хв.

Продовжити обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 17 грудня 2020 року включно.

Клопотання свідка ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - для відома.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3