Справа № 527/1680/20
провадження № 1-кс/527/497/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 року м. Глобине

Слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , заступника начальника Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , представника власника майна - ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання старшого слідчого Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000536, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000536, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що у провадженні СВ Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000536 від 23 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, по факту того, що невстановлені особи діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, замовчуючи наявність у ОСОБА_8 права на приватизацію нерухомого майна, з метою протиправного обернення на свою користь квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до виконавчого комітету Глобинської міської ради з заявою про приватизацію майна, яке в подальшому було приватизовано та відчужено.
Досудовим розслідуванням установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , з якою ОСОБА_8 постійно проживала за адресою АДРЕСА_2 .
Розпорядженням голови Глобинської РДА від 15.11.2011 ОСОБА_8 надано статус дитини-сироти, в якому вона перебувала до 24.06.2015, тобто до досягнення повноліття.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.
Згідно витягу з протоколу засідання виконкому Глобинської міської ради від 25 лютого 2009 року № 74, встановлено, що будівлі гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 встановити адресний номер АДРЕСА_4 . Тобто, зазначений будинок являється гуртожитком.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.
Не дивлячись на вищевказані вимоги Закону, виконавчим комітетом Глобинської міської ради 20.03.2015 прийнято рішення №37 про приватизацію квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та видано свідоцтво на право власності ОСОБА_10 .
В подальшому зазначене нерухоме майно ОСОБА_10 було відчужене 20.12.2016 на підставі договору купівлі продажу на користь ТОВ «Глобинський переробний завод».
20.12.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_11 на підставі договору купівлі- продажу №1713 проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Глобинський переробний завод».
05.10.2020 на підставі ухвали слідчого судді Глобинського районного суду ОСОБА_1 від 30.09.2020 № 1-кс/527/491/20 про тимчасовий доступ до документів, було здійснено тимчасовий доступ до реєстраційної справи № 06 об`єкту нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході огляду зазначеної реєстраційної справи встановлено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не містить будь яких відомостей про заявника, який із нею звернувся, а також будь-яких відомостей про об`єкт на який здійснюється державна реєстрація прав та їх обмежень (не заповнена). На вказаній заяві у графі «підпис заявника» наявний лише підпис невідомої особи.
Окрім цього, у реєстраційній справі наявне рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 03.07.2015, згідно якого Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_12 розглянуто заяву (не заповнену), яку подав ОСОБА_10 , для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та проведено держану реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за суб`єктом ОСОБА_10 , податковий номер НОМЕР_1 .
05.10.2020 на підставі ухвали слідчого судді Глобинського районного суду ОСОБА_1 від 30.09.2020 № 1-кс/527/492/20 про тимчасовий доступ до документів, було здійснено тимчасовий доступ до документів щодо нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу ОСОБА_11 договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході ознайомлення зі змістом вказаних документів встановлено, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_10 (брат ОСОБА_8 ) звернувся до приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу ОСОБА_11 з заявою про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яку останні відчужував на користь ТОВ «Глобинський переробний завод». У своїй заяві ОСОБА_10 зазначив, що дана квартира є його особистою приватною власністю, не є об`єктом спільної сумісної власності, а також повідомив, що малолітніх та неповнолітніх дітей, які мають право на проживання та користування квартирою немає. Окрім того, ОСОБА_10 надав нотаріусу довідку, видану виконавчим комітетом Глобинської міської ради 20.12.2016 № 417, про те, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований лише він один.
Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек № 225556402 від 25.09.2020, об`єкт житлової нерухомості, квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , є приватною власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод», .
06.10.2020 об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Посилаючись на те, що у кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка незаконно вибула із користування ОСОБА_8 є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме предметом шахрайства, оскільки предметом шахрайства є не тільки майно, але й право на це майно. З метою збереження речового доказу - квартири, запобігання можливості її відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на майно: квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 , власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод», , шляхом заборони її відчуження.
У судовому засіданні заступник начальника Глобинського ВП клопотання підтримав та прохав задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, вказані в ньому.
Прокурор клопотання підтримав та прохав задовольнити, вказав, що заборона відчуження є найменш обтяжливим заходом арешту майна.
У судовому засіданні представник власника майна ТОВ «Глобинський переробний завод»» заперечувала проти накладення арешту на майно з підстав, зазначених у письмових запереченнях.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчим суддею встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який у відповідності до вимог ч.1 ст.132 КПК України застосовується на підставі ухвали слідчого судді.
Приймаючи до уваги те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу,у п.1 ч.2 ст. 167 КПК, має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому незастосування арешту може призвести до його відчуження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000536, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Глобинський переробний завод», шляхом заборони відчуження власнику.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1