КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1231/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0008211 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0008211 щодо ОСОБА_7

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008211 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що як видно з формулювання обвинувачення, в ньому відображено про вчинення обвинуваченим в різний час ряду злочинів, однак, кожне діяння не отримало відповідної правової кваліфікації, а у обвинуваченні відмічено що за усіма описаними діями вчинено злочини передбачені ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187; ч. 3 ст. 189 КК України. Тобто, в порушення вимог ст. 33 КК України, зважаючи, що має місце сукупність злочинів в яких обвинувачується ОСОБА_7 , кожен з цих злочинів не отримав кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини КК України, перенісши визначення які ж саме дії обвинуваченого охоплюються тією чи іншою статтею чи частиною статті КК України на розсуд суду, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Відтак, зазначене є свідченням пред`явлення обвинуваченому неконкретного обвинувачення.
На переконання суду першої інстанції, заслуговує також на увагу позиція сторони захисту, з приводу того, що у обвинуваченні не знайшло свого відображення, які ж саме конкретно дії вчиняв обвинувачений по відношенню до потерпілого, що також свідчить про неконкретність обвинувачення.
Також суд зазначає, що в обвинувальному акті не знайшло свого відображення, де саме було вчинено розбій та вимагання, які є тяжкими злочинами, враховуючи, що після викрадення, потерпілий був доставлений до с. Данилівка, Васильківського району Київської області, що позбавляє можливості суд, по суті, визначитися з підсудністю провадження.
Крім цього суд першої інстанції вказує на те, що як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, на чому наголошує захист, відмічено про винесення 25.05.2019 року постанови про зупинення досудового розслідування, однак чи відновлювалося досудове розслідування, відміток немає.
З приводу скарги на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування суд першої інстанції зазначив, що оскільки судом прийнято рішення про необхідність повернення обвинувального акта, дана скарга не підлягає розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року, а обвинувальний акт повернути до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. Крім того, ч. 2 ст. 291 КПК України визначено вичерпний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію цього правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відтак, на переконання апелянта, рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути прийнято лише у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ст. 291 КПК України.
Прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 містить обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні
На переконання апелянта, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, оскільки в обвинувальному акті повністю відображено фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий вважав встановленими, правову кваліфікацію цього правопорушення з посиланням на положення КК України.
З приводу посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті не знайшло свого відображення, де саме було вчинено розбій та вимагання, а також судом зазначено, що не знайшло свого відображення у обвинуваченні, які саме конкретно дії вчиняв обвинувачений по відношенню до потерпілого, прокурор зазначає, що в обвинувальному акті вказані всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого (в т.ч. і місце його проживання), правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а відтак, на думку апелянта, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
На переконання апелянта, невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування за своїм змістом вимогам ст. 109 КПК України, також не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки у відповідності до вимог, передбачених ст. 314 КПК України, єдиною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, є лише невідповідність вимогам закону тільки цього процесуального документу.
Крім цього прокурор вказує на те, що, твердження суду про те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про те, що 25.05.2019 року винесено постанову про зупинення досудового розслідування, однак чи відновлювалося досудове розслідування, відміток не має, то, на думку апелянта, вказане судом порушення не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання та не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Апелянт стверджує, що посилання в ухвалі на порушення ст. 291 КПК України є формальним та не є підставою для повернення обвинувального акту, а тому відсутні підстави, які б перешкоджали призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити за викладеним в ній доводами, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, при підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, у тому числі, визначити дату, час та місце судового розгляду, форму проведення судового засідання, склад суду тощо.
У підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, наявність складу злочину, правильність кваліфікації його дій, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду справи по суті. Завданням цього етапу провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити певні дані, серед яких виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально - правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально - правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема кожне інкриміноване ОСОБА_7 діяння не отримало окремо правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, не зазначено у формулюванні обвинувачення які конкретно дії вчиняв обвинувачений по відношенню до потерпілого, та не зазначено місце де вчинено розбій та вимагання, що позбавляє суд можливості визначитися з підсудністю даного кримінального провадження.
З таким висновком суду повністю погоджується й колегія суддів, виходячи з того, що зі змісту формулювання обвинувачення, що міститься в обвинувальному акті вбачається, що в ньому в загальних рисах зазначено про те, що ОСОБА_9 вчинено низку протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали відносно яких направлено до Голосіївського районного суду м. Києва, проте, слідчим не викладено конкретно дії кожного з цих осіб під час реалізації спільного злочинного умислу, що порушує право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України знати, у вчиненні яких конкретно протиправних дій його обвинувачують, та окрім того, позбавить суд можливості визначити ступінь вини ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Крім того, формулюючи загальне обвинувачення, виходячи з тих обставин, які встановлені під час досудового розслідування, слідчий не розмежував окремо кожне обвинувачення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Виклав при цьому низку диспозицій кримінально правових норм, а в подальшому перерахував частини статей Закону України про кримінальну відповідальність.
Більш того, у викладеному обвинуваченні не знайшло свого відображення де саме було вчинено розбій та вимагання, які є тяжкими злочинами, враховуючи, що після викрадення потерпілий був доставлений до с. Данилівка Васильківського району Київської області, що позбавляє суд визначитися з підсудністю даного кримінального провадження.
Виклад у такий спосіб обвинувачення свідчить про недотримання слідчим при складанні обвинувального акта вимог ст. 291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про підставу для повернення прокурору обвинувального акта - не зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про відновлення досудового розслідування після його зупинення, не відповідає вимогам ст.291 КПК України, яка містить вимоги лише до змісту обвинувального акту.
Інші документи, в тому числі реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного, лише додаються до обвинувального акта, що передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України.

А тому, відсутність посилання в реєстрі матеріалів досудового розслідування про відновлення досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, на що правильно вказує прокурор в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, зміну ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року, та виключення з мотивувальної частини ухвали посилання суду як на підставу повернення обвинувального акта - відсутність посилання в реєстрі матеріалів досудового розслідування про відновлення досудового розслідування.
В решті, ухвалу слід визнати законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008211 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання суду як на підставу повернення обвинувального акта - відсутність посилання в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про відновлення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4