справа № 208/4948/20
№ провадження 1-кс/208/1459/20
УХВАЛА
Іменем України

26 серпня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження № 0001139 від 17.07.2020 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, не навчається, раніше судимого:

- 11.10.2013 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК на України до покарання у вигляд позбавлення волі на строк 3 роки, підставі ст.104 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік, вирок набув законної сили 11.11.2013;

- 17.01.2014 Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1, 4 ст.70, ст.76 КК на України до покарання у вигляд позбавлення волі на строк 5 років, підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 2 роки, вирок набув законної сили 17.02.2014;

- 10.06.2014 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ст.70 КК на України до покарання у вигляд позбавлення волі на строк 4 роки, підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 17.01.2014, до відбування 5 років 1 місяць позбавлення волі, вирок набув законної сили 01.05.2014;

- 28.11.2019 Дніпродзержинською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України;

- 23.01.2020 Дніпродзержинською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України;

- 19.02.2020 Дніпродзержинською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України;

- 18.03.2020 Дніпродзержинською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:
26.08.2020 року слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.

Так, у провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001139 від 17.07.2020 за ч.2 ст.186 КК України за фактом вчинення грабежу у відношенні потерпілої ОСОБА_7 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно о 23.40 год. знайомі між собою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували біля приміщення Придніпровського державного металургійного коледжу, що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр. Аношкіна, буд. 86, де підійшли до потерпілої ОСОБА_9 . В цей момент ОСОБА_5 , перебуваючи позаду потерпілої, наніс їй один удар рукою у потиличну частину голови ззаду, від чого потерпіла ОСОБА_9 відчула різкий фізичний біль. Таким чином ОСОБА_5 застосував до потерпілої ОСОБА_9 насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, придушивши волю останньої до супротиву. В цей момент ОСОБА_8 , скориставшись тим, що внаслідок дій ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_9 не могла чинити опір їх протиправним діям, рукою вихопив з рук ОСОБА_9 мобільний телефон "Xiaomi Redmi 7 (M1810F6LG) 3 GB / 32 GB" ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 1326,18 грн. З метою отримання реальної можливості розпоряджатись викраденим майно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, побігли у напрямку буд. 88 по пр. Аношкіна та з поля зору потерпілої зникли. Таким чином ОСОБА_8 та ОСОБА_5 довели свій спільний протиправний умисел до кінця.

Прокурор та слідчий зазначили, що до підозрюваного необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме тримання під вартою, враховуючи особу підозрюваного, який не дотримується покладених на нього обов`язків, а особливо те, що останній підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, вчиненого під час розгляду судом обвинувальних актів за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, у органа досудового розслідування наявні підстави вважати, що він й у подальшому не буде дотримуватись покладених на нього обов`язків та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного у випадку застосування до нього менш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із примусовим позбавленням волі.
В судовому засіданні прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 підтримав клопотання у повному обсязі, наголосив, що єдиним можливим запобіжним заходом, який унеможливить продовжити злочинну діяльність та вчинити нові злочини, перешкодить впливу на потерпілу та свідків, та не дозволить ухилитися від органу досудового слідства, та суду, підозрюваному є тримання під вартою.
В судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримав клопотання, посилаючись на обставини викладені в ньому та просив застосувати до підозрюваногозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як підозра у вчиненні ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованою, та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовані, з врахуванням особи підозрюваного, його ставлення до скоєного, відсутність житла в м.Кам`янське, сталих соціальних зв`язків, відсутність бажання виправлення та припинення асоціального способу життя.
Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що дійсно знаходився біля приміщення Придніпровського державного металургійного коледжу, але він не скоював правопорушення, а був лише присутнім при цьому. Стосовно знаходження ще чотирьох обвинувальних актів стосовно нього в суді, пояснив, що там дійсно підозра обґрунтована, а в даному провадженні ні. Також пояснив, що він працює неофіційно, не має наміру переховуватись та просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував. Посилався на те, що ризики, заявлені слідчим у клопотанні та прокурором в засіданні, є необґрунтованими. Так, стосовно ризику переховування, зазначив, що підозру ОСОБА_10 вручено 14.08.2020 року, за весь час, що минув з цієї дати, підозрюваний з`являється до слідчого для проведення слідчих дій, не ухилявся від явки жодного разу. До того ж, сторона обвинувачення, посилаючись на наявність ще чотирьох обвинувальних актів відносно ОСОБА_10 , не надала жодних доказів того, що ОСОБА_10 під час розгляду відносно нього кримінальної справи намагався переховуватись від органів слідства та/або суду. Зазначив, що ОСОБА_10 хоч і неофіційно, але працює, мешкає разом з матір`ю, має місце реєстрації, а тому просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя вислухавши сторони, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, докази покладені в його обґрунтування, приходить до наступного висновку:
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено судом, 14.08.2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ч.2 ст.186 КК України.
Відповідно до п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до рішень Європейского суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Також Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні ч.2 ст.186 КК України, підтверджується наступними доказами: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 17.07.2020 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2020 р., протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.08.2020 р протоколом огляду предмету від 29.07.2020 р., заявою про добровільну видачу телефону, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у даному кримінальному провадженні обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 .
Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.
З приводу тверджень підозрюваного щодо того, що підозра є необґрунтованою, суд звертає увагу на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі "Мюрей проти Сполученого Королівства" (п.55 Рішення), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
При прийнятті рішення, щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується, як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, як позбавлення волі на строк до шести років; що ОСОБА_10 вже не вперше скоює злочини майнової спрямованості; не має офіційного місця роботи; у відношенні нього в Заводському районному суді перебувають чотири обвинувальних акти за ч.2 ст.185 КК України, та підозрюється у вчиненні нового тяжкого злочину.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:
1. Переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний вже не вперше вчинює кримінальні правопорушення майнової спрямованості, що вказує на те, що він не дотримується суспільних норм поведінки та моралі, так само як і обов`язків, покладених на нього чинним законодавством, окрім того підозрюваний не має постійного місця роботи та заробітку, що вказує на те, що він не має достатньо сталих соціальних зв`язків. Все вищевикладене вказує на те, що підозрюваний може в будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, що унеможливить у подальшому проведення досудового розслідування та притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне:
- підозрюваний не має на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку, тобто не має стійких соціальних зв`язків.
- підозрюваний не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходів.
2. Незаконно впливати на іншого підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні.
Даний ризик обґрунтовується тим що, підозрюваний перебуває у дружніх стосунках з іншим підозрюваним ОСОБА_8 , що вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_5 буде мати можливість незаконно впливати на останнього з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.
3.Вчините інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний вже не вперше вчинює кримінальні правопорушення майнової спрямованості, не маючи постійного місця роботи та заробітку, що вказує на те, що підозрюваний у подальшому буде вчинювати аналогічні кримінальні правопорушення з метою заробітку коштів.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_13 вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити до 23 жовтня 2020 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1