єдиний унікальний номер справи 531/1301/20
номер провадження 1-кп/531/284/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000042 від 19.06.2020 за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Карлівка Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не депутата, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-06.11.2019 року Чутівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.125 КК України - провадження по справі закрито, відповідно до ст.ст.284,285 КПК України;
-23.03.2020 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України штраф 850 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_2 31.07.2020 року, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , умисно наніс їй два удари кулаком в голову, один удар дерев`яною палицею по тулубу з правої сторони, в результаті чого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді гематом м`яких тканин тулубу справа та нижньої третини правого стегна, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №862 від 10.08.2020 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України як кримінальний проступок, оскільки він умисно наніс легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.
Обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Потерпіла ОСОБА_3 також не заперечує щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку, що вбачається із її письмової заяви.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Відповідно до ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення - проступку за ч.2 ст. 125 КК України повністю доведена.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю проступку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 67 КК України визнає вчинення проступку щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального проступку у стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_2 є раніше судимим, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Призначаючи покарання за скоєне в межах пред`явленого, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України з урахуванням вимог ст.ст. 4 та 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_2 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання не має.
Речових доказів у даному кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 302, 369-370, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1