Дата документу 12.08.2020 Справа № 554/234/20
Провадження №1-кс/554/7244/2020
УХВАЛА
іменем України
12 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 21 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001379 від 29 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2020 року заявник адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся до суду зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 21 квітня 2020 року про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій №6-Н від 24 березня 2020 року; зобов`язати слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 провести допит свідка ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001379 від 29 листопада 2017 року з питань, визначених у клопотанні адвоката №6-Н від 24 березня 2020 року; зобов`язати слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 провести свідка ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001379 від 29 листопада 2017 року з питань, визначених у клопотанні адвоката №6-Н від 24 березня 2020 року.

Скарга мотивована тим, що у провадженні слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві перебуває кримінальне провадження №0001379, внесене до ЄРДР 29 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, у якому ОСОБА_4 має статус підозрюваного.

Адвокат зазначає, що 24 березня 2020 року він як захисник підозрюваного ОСОБА_4 звернувся до слідчого із клопотанням №6-Н від 24 березня 2020 року, у якому просив про проведення слідчих дій допитів свідків, а також огляду і долучення копій документів.

18 травня 2020 року було отримано постанову слідчого ОСОБА_5 від 21 квітня 2020 року про повну відмову в задоволенні клопотання, яка мотивована тим, що на думку слідчого, допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з питань, визначених адвокатом у клопотанні, не мають вирішального значення для прийняття у кримінальному провадженні кінцевого процесуального рішення, а копії документів вже долучені до матеріалів провадження.

Із вказаним рішенням слідчого заявник не погоджується, вважає оскаржувану постанову протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Ураховуючи, що слідчий у підозрі, вручені ОСОБА_4 , наполягає на версії про свідоме та навмисне приховування інформації про результати розгляду справи №820/1302/16 від Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, вважає, що свідки можуть пояснити певні обставини, про які зазначено у клопотанні та у наданих документах. При цьому, зазначає, що попередній допит свідка має поверхневий характер та містить недостовірні свідчення щодо його необізнаності про наявність судових рішень по судовим справам №820/3918/15 та №820/1302/15, так само слідчим не ставились конкретні питання з посиланням на документи під час допиту свідка ОСОБА_7 .

На переконання заявника, інформація, викладена в постанові слідчого, не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить засадам та меті кримінального процесу щодо всіх обставин скоєння злочину та осіб, причетних до його скоєння. Прийняте слідчим рішення унеможливлює збирання всіх необхідних доказів, у тому числі і тих, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. А тому звернувся за судовим захистом.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, у якій просив розглянути скаргу без його, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Від слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд скарги без її участі, також надано матеріали кримінального провадження №0001379. Просить у задоволенні скарги відмовити з огляду на її безпідставність.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Згідно з положеннями пункту 7 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Судом установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001379, відомості про яке внесено 29 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367, ч.3 ст.382 КК України.

Як вбачається з наявних матеріалів, 24 березня 2020 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся в порядку ст.220 КПК України на адресу слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 із клопотанням №6-Н від 24 березня 2020 року в кримінальному провадженні №0001379, у якому просив про проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема, здійснити огляд та долучити копії документів, допитати свідків з відповідного переліку питань.

Як вбачається з наявних матеріалів, зазначене клопотання надійшло до органу досудового розслідування 17 квітня 2020 року.

21 квітня 2020 року слідчим Другого слідчого відділу СУ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 винесено постанову про повну відмову у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 №6-Н від 24.03.2020 року щодо огляду всіх долучених до клопотання документів, зі складанням відповідного протоколу, а також допиту в якості свідків посадових осіб Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з означених у клопотанні питань.

Як слідує зі скарги, зазначену постанову отримано заявником 18 травня 2020 року.

Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий ОСОБА_5 вказав, що надані захисником ОСОБА_3 документи долучено слідчим до матеріалів кримінального провадження та окремого огляду шляхом складання відповідного протоколу огляду вони не потребують. У свою чергу, на даний час проведення допиту в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з означених у клопотанні питань є недоцільним, оскільки вказані особи в межах кримінального провадження вже допитані, крім того, питання свідкам, які наведені у клопотанні сторони захисту, не мають вирішального значення для прийняття у кримінальному провадженні кінцевого процесуального рішення.

З огляду на викладене, слідчий дійшов до висновку, що підстави для задоволення наведеного клопотання відсутні.

За змістом положень ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді і вказана норма Кодексу кореспондується із нормою п.7 ч.1 ст.303 КПК України.

Вважаючи оскаржувану постанову слідчого незаконною, заявник звернувся до слідчого судді з вимогою про її скасування з мотивів необґрунтованості, формальності та порушення прав сторони захисту на збирання доказів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Виходячи зі змісту п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказана постанова про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110, ст.220 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові слідчий фактично не вказав зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови про відмову в задоволенні вимог клопотання, що надійшло на адресу органу досудового розслідування від заявника. Не надано вичерпної відповіді на всі порушені питання та не спростовано тверджень заявника щодо необхідності допиту свідків з питань, які наведені у клопотанні для досягнення заявленої мети дослідження всіх обставин справи та кола осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, а також мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням та посиланням на положення КПК України щодо порушених заявником питань.

Натомість, постанова містить лише посилання на недоцільність допиту та достатні підстави вважати питання сторони захисту такими, що не мають вирішального значення для прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні та безпідставність заявлених вимог, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону.

Разом із тим, в оскаржуваній постанові не зазначено належного обґрунтування причин відмови у задоволенні клопотання, з урахуванням того, чи перешкоджають будь-які обставини проведенню таких слідчих дій, щодо обсягу та конкретизації питань свідкам, з`ясування певних обставин на підставі наявних у провадженні документів, на які посилається сторона захисту тощо, натомість, відповідних доказів та відомостей суду не представлено.

Вищевказані питання фактично не знайшли свого вирішення у постанові слідчого і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови слідчим при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у рішенні слідчого не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у проведенні конкретних слідчих (розшукових) дій, про які йшла мова у клопотанні.

Отже, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, на переконання слідчого судді, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

Доводи заявника під час розгляду скарги слідчим спростовані не були, а тому в даному випадку порушені процесуальні права підлягають захисту, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Таким чином, з метою усунення зазначених вище порушень порядку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя вважає достатнім зобов`язати слідчого повторно розглянути подане заявником клопотання з дотриманням вимог КПК України та прийняти відповідне процесуальне рішення за результатами розгляду та повідомити про це заявника.

Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого здійснити певні слідчі дії у кримінальному провадженні слідчий суддя зазначає про таке.

Питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Зважаючи на це, не підлягають задоволенню вимоги скарги щодо зобов`язання слідчого здійснити дії у тому обсязі, який наведений адвокатом ОСОБА_3 , так як відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

Надання різного роду доручень слідчому, органу досудового розслідування проводити слідчі (розшукові) дії, або давати вказівки щодо їх проведення належить до компетенції прокурора, а не слідчого судді (п.4 ч.2 ст.36 КПК України).

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Отже, з огляду на співвідношення вимог ст.220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

При цьому, необхідно зауважити, що пунктом 7 ч.1 ст.303 КПК України передбачене право на оскарження постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, а не будь-яких процесуальних дій, для проведення яких учасник кримінального провадження вносив клопотання слідчому.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Відповідно до ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про зобов`язання вчинити певну дію.

Враховуючи викладене, постанову слідчого від 21 квітня 2020 року потрібно скасувати, зобов`язавши слідчого повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 №6-Н від 24 березня 2020 року, яке надійшло на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.2, 110, 220, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 21 квітня 2020 року про повну відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001379 від 29 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367, ч.3 ст.382 КК України.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 , в якого перебувають матеріали кримінального провадження №0001379 від 29 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , №6-Н від 24 березня 2020 року, та повідомити заявника про результати розгляду.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1