УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження № 0000211 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чирчик, Ташкентської області Республіки Узбекистан, громадянина України, офіційно не працюючого, інваліда 2 групи з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

-якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.10.2020р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.10.2020.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зауважує, що обвинувачений не має наміру ухилятися від слідства та суду, він достатньо тривалий час проживає в м. Миколаєві, має постійне місце проживання та реєстрацію. Вважає недоведеним ризик переховування від органів досудового розслідування та пояснює, що події, за якими ОСОБА_6 висунуто підозру, мали місце вночі о 4г. 00хв. 21.01.2020р., а затриманий він у себе вдома в обідній час після 12 години, зі сплином понад 8 годин. На думку захисника, як би у обвинуваченого був намір ухилися від органу досудового розслідування то він не чекав би свого затримання за адресою своєї реєстрації.

Зазначає, що обвинувачений отримує пенсію по інвалідності та працює неофіційно, має постійне місце проживання та реєстрації, яке є незмінним з 2005 року, не конфліктний, раніше не судимий, за межі України останні 20 років не виїжджав, паспорту для виїзду за кордон не має, так само і не має будь-яких зв`язків на міжнародному рівні, що могли б свідчити про його намір або можливість виїхати за межі України.

Звертає увагу, що відповідно до проведеної судової психіатричної експертизи, ОСОБА_6 страждав на момент вчинення злочину та страждає на сьогоднішній день розладом особистості та поведінки, пов`язаними з органічним враженням головного мозку з рідкими епілептичними судомами та легкою когнітивною дисфункцією і не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Психічне захворювання ОСОБА_6 не є тимчасовим та він на теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Вважає, що такий стан здоров`я обвинуваченого та враховуючи що він є інвалідом 2 групи, страждає на головний біль, високий артеріальний тиск та приступи епілепсії, може призвести до незворотних наслідків у випадку його подальшого утримання в умовах СІЗО.

На думку захисника, для запобігання вказаному у клопотання прокурора ризику, цілком виправданим може бути покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 23.01.2020р. відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 03.07.2020 р. строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 01.09.2020 р. включно.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в зв`язку з тим, що ризики ухилення від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, не зменшилися, а захисником та обвинуваченим клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 12 жовтня 2020 р. включно.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000211 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 1 вересня 2020 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме ризики ухилення від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, не зник та продовжує існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення, раніше не судимий, не має міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи. Судове провадження на даний час триває.

Доводи захисника, щодо наявності у ОСОБА_6 певного захворювання та погіршення його стану здоров`я, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вбачається з копії довідки, наданої на адвокатський запит (а.с.33), ОСОБА_6 приймає лікування та може утримуватися в умовах СІЗО, при цьому матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства, з чим погоджується колегія суддів.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2020 року якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.10.2020р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: