Ухвала
Іменем України
20 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 754/10422/16-к
провадження № 51-3917 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року,
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вироком Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року, зі змінами, внесеними відповідно до ухвали Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року, засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кожного, за п.п. "а", "г", "ж", "з", "і" ст. 93 КК України (в редакції 1960 р.), ч.2 ст. 185 КК України (в редакції 2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ОСОБА_8 за п.п. "а", "і" ст. 93 КК України (в редакції 1960 р.), ч.1 ст. 396 КК України (в редакції 2001 р.) на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяв адвоката ОСОБА_9 і засудженого ОСОБА_5 і доповнень до заяви адвоката ОСОБА_9 , адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про скасування вироку Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2004 року щодо засудженого ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року залишено без зміни.
Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року та ухвали Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник обмежився загальними фразами про порушення, допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанції, не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвал суду першої та апеляційної інстанцій, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3