Справа № 129/1089/20
Провадження по справі № 1-кп/129/374/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" вересня 2020 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні суду в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000113 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовківчики Шепетівського району і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, несудимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

установив:

10.05.2018 р. ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 ; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2018 р. № 105 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-зенітника відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону; 02.04.2019 р. об 8-30 год. сержант ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 11.12.2019 року дня прибуття до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 .

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що він 10.05.2018 р. ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 ; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2018 р. № 105 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-зенітника відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону; 02.04.2019 р. об 8-30 год. сержант ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 11.12.2019 року дня прибуття до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 .

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, ОСОБА_4 роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів

Обираючи покарання ОСОБА_4 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд визнає щире каяття та сприяння встановленню дійсних обставин справи, відсутність у нього судимості; за таких обставин суд визнає, що виправити і запобігти скоєнню обвинуваченим нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку тривалістю один рік він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя: