ВИРОК
іменем України

13 серпня 2020 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000418 від 14 квітня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелене Верхньорогачицького

району Херсонської області, громадянина України, освіта

неповна середня, неодруженого, жителя

АДРЕСА_1 ,

військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , військове звання солдат,

судимого вироком Володимир-Волинського міського суду

Волинської області від 28 лютого 2018 року за ч.4 ст.407

КК України до позбавлення волі на строк три роки та

звільненого від відбування призначеного покарання з

іспитовим строком в один рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

в с т а н о в и в:

16.08.2016 року ОСОБА_6 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.

16.08.2016 року між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на три роки.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2016 № 207 солдата ОСОБА_6 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.09.2016 №217-РС на посаду кухара взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 27.09.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та визнано таким, що з 27.09.2016 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 № 40 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а громадяни України проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» діє особливий період.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, о 08.00 год 18.05.2018 року не з`явився вчасно на службу у військову частину НОМЕР_1 , розташовану по АДРЕСА_2 та в період з 18.05.2018 до 23.12.2019, з 02.01.2020 до 27.02.2020 солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання. З 23.12.2019 по 27.12.2019 солдат ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Верхньорогачицька центральна районна лікарня», після чого проводив час на власний розсуд у вихідні та святкові дні з 28.12.2019 по 01.01.2020.

27.02.2020 в смт. Верхній Рогачик Херсонської області солдата ОСОБА_6 затримано поліцейським у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 07.03.2018 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а 28.02.2020 року стосовно солдата ОСОБА_6 слідчим суддею Володимир-Волинського міського суду Волинської області було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у вказаному кримінальному провадженні щодо нього.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе у пред`явленому обвинуваченні винним повністю. Суду показав, що він дійсно проходив військову службу за контрактом, однак за збігом складних сімейних та особистих обставин, він залишив місце постійної дислокації військової частини, та не отримавши дозволу відповідного начальника, у вказаний в обвинувальному акті період часу перебував за місцем проживання, після чого був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні іншого кримінального правопорушення. Кається у вчиненому, просить суворо не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вчинивши самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до категорії тяжких.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.

Обвинувачений кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком суду за аналогічне кримінальне правопорушення, разом з тим, він характеризується за місцем проживання та за місцем служби посередньо, брав активну участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції, є особою молодого віку. За таких обставин суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону, за яким він притягується до відповідальності із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, що на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення нових злочинів.

Враховуючи відсутність клопотання про обрання запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід не обирати.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 лютого 2018 року за ч.4 ст.407 КК України, та остаточно визначити ОСОБА_6 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання за даним вироком ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського
міського суду Волинської області ОСОБА_1