Справа № 183/3023/20
№ 1-кп/183/1274/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000131 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курган Російської Федерації, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 430 (по стройовій частині) від 16.07.2019 року старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Так, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 11 грудня 2019 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
В подальшому 18 січня 2020 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 11 грудня 2019 року солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 18 січня 2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що під час хвороби і високої температури дійсно залишив військову частину та поїхав додому лікуватися. В подальшому самостійно звернувся до правоохоронних органів. Наразі проходить військову службу, і бажає її проходити далі. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який є тяжким.
Однак, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем служби характеризується позитивно, безпосередньо приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, нагороджений Міністром оборони України ОСОБА_6 нагрудним знаком «Знак пошани», нагороджений ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 за сумлінне виконання службових обов`язків, зразкову військову дисципліну та з нагоди святкування дня захисника вітчизни, а також нагороджений командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 за сумлінне виконання службових обов`язків, зразкову військову дисципліну та з нагоди святкування дня Незалежності України.
Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого замість 1 року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, яке полягає у відрахуванні із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави у розмірі десяти відсотків, строком 1 рік.
При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, яке полягає у відрахуванні із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави у розмірі десяти відсотків, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.58, ч.1 ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 10 відсотків.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1