У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003480 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , наразі утримується у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор»,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

У відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 січня 2021 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати.

Винести нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням вимог КПК України та з порушенням прав ОСОБА_6 , передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначає, що загалом ОСОБА_6 перебуває під вартою з 26.09.2018 р. і по теперішній час, тобто більше 2 років.

Вважає, що не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи, та пославшись головним чином на тяжкість обвинувачення, суд необґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_6 під вартою.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки наданим стороною захисту твердженням про необґрунтованість підозри та незаконного затримання ОСОБА_6 , які призвели до прийняття ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник зауважує, що ризик переховування від слідства був відсутній з самого початку, оскільки ОСОБА_6 був затриманий через місяць після вчинення інкримінованого злочину, мав достатньо часу, щоб втекти або приховати сліди злочину.

Також захисник вважає недоведеним ризик вчинити інші кримінальні правопорушення. Зазначає, що в ухвалі суд першоїі нстанції послався на те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних з погрозою вбивством, зберігання зброї. Але відповідно до ст. 89 КК України ОСОБА_6 вважається несудимим.

Вважає посилання прокуратури та суду на нібито ризик, пов`язаний з перебуванням ОСОБА_6 на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та нібито очевидну схильність до вчинення правопорушення, спростовуються характеристиками та іншими матеріалами справи.

Зазначає, що суд не звернув уваги, що ОСОБА_6 є учасником АТО, чотири рази був на сході, захищав Україну, має нагороди. Також ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має професію електрика, має на утриманні двох доньок, навчається на першому курсі університету, має бездоганні характеристики, в тому числі з СІЗО.

Вказує, що ОСОБА_6 неодноразово заявляв, що щодо нього здійснювався тиск з боку органів досудового слідства. Про даний факт він повідомляв своїх адвокатів та заявляв у судових засіданнях, а також подавав скарги з цього питання до прокуратури та ДБР.

Також захисник додає, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою є небезпечним для його життя та здоров`я.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Заводським районним судом м. Миколаєва розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва 29.09.2018 р. ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався та спливає 16.11.2020 р.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливість призначення покарання на тривалий термін, може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних з погрозою вбивством, зберігання зброї. Суд першої інстанції дійшов висновку, що до сплину строку тримання ОСОБА_8 під вартою, неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті, оскільки підлягають з`ясуванню обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, необхідно допитати потерпілу, свідків та обвинуваченого та вважав за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 60 днів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчить розписка, яка повернулась на адресу суду. Заяв про бажання брати участь в судовому засіданні під час апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_6 не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення судом першої інстанції прийнято з дотриманням зазначених вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про які 28.08.2018 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003480.

Слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва 29.09.2018 р. ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався та спливав 16.11.2020 р.

Суд першої інстанції правильно врахував, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , посягає на життя особи, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а злочин за ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким, та передбачає покарання за його вчинення до семи років позбавлення волі. Тому обвинувачений, усвідомлюючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, у зв`язку з чим, не зменшився та продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд вважає, що не зменшився і продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних з погрозою вбивством, зберіганням зброї.

З урахуванням ступеню тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , даних про його особу, який не працює та не має постійного джерела доходу, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід наявним ризикам запобігти не зможе та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Окрім того, підлягають з`ясуванню обставини вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, зокрема, необхідно допитати потерпілу, свідків та обвинуваченого.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про достатність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведені обставини, викладені у ч. 1 ст. 194 КПК України.

Щодо доводів захисника про те, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою є небезпечним для його життя та здоров`я, суд вважає, що вони є голослівними, оскільки будь - яких доказів того, що обвинувачений потребує медичної допомоги, яку неможливо надати в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», немає.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 ч. 3, 422, 423, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2020 року, якою ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 січня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3