Дата документу 18.01.2021 Справа № 334/1632/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1632/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/543/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

10 червня 2010 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.186, ч.1 ст.345, ч.1 ст.377, ч.1 ст.398, ч.2 ст.286, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі;

11 вересня 2014 року Нікопольським міським районним судом Дніпропетровської області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.289, ст.70 до 7 років позбавлення волі;

02 серпня 2017 року Нікопольським міським районним судом Дніпропетровської області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволене, продовжено останньому строк тримання під вартою на 60 днів до 12 лютого 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, оскільки злочину за епізодом 21 лютого 2021 року він не вчиняв.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він неодноразово заявляв відвід прокурору ОСОБА_7 та клопотання про об`єднання кримінальних проваджень відносно нього.
Прокурором не надано доказів на підтвердження ризиків.

Згідно з ухвалою суду, для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 січня 2021 року включно.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки існують та не зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, уникнути яких буде неможливо у разі перебування обвинуваченого на волі, тому відсутні підстави змінювати запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який. Обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від суду, вчинити інший злочин.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати;
прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки, на його думку, доводи, викладені в цій скарзі, не відповідають обставинам судового провадження, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції. Зазначив, що в останньому судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 йому повідомила, що їй телефонував обвинувачений ОСОБА_6 та погрожував їй, вимагаючи змінити показання,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики існують та не зникли.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України, одне з яких є тяжким.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у судовому засіданні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.
З огляду на: характер висунутого обвинувачення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів; конкретні обставини кримінального провадження; відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, в т.ч. за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час розгляду судом іншого кримінального провадження щодо нього; враховуючи, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він неодружений, дітей на утриманні не має, не працює та не має постійного законного джерела доходів, проживає у іншому місті, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання вказаних ризиків.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені останнім при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до інкримінованих йому кримінальних правопорушень мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 на даній стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається, відповідно не вбачається підстав і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Що стосується доводів прокурора при апеляційному розгляді про здійснення обвинуваченим тиску на свідка, колегія суддів звертає увагу на таке.
Судом першої інстанції наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не встановлено.
Прокурором ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась.
З врахуванням викладеного та вимог ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вищевказану ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, яка подана обвинуваченим.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволене, продовжено останньому строк тримання під вартою на 60 днів по 12 лютого 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4