Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/713/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали клопотання засудженого ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотанні засудженого:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
-27.12.2000 року Кіровоградським обласним судом за ст. 69, ч. 3 ст. 142, ст. 17- пп. а, г, е, з, і, ст. 93, п.п. а, е, з, і, ст. 93, ст. 17- ч. 3 ст. 140, ч. 3ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 193, ч.2 ст. 223, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі,
про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення,

ВСТАНОВИЛА:

До Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , в якому просить зарахувати йому строк відбування покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивовано тим, що до нього необхідно застосувати положення ст.81 КК України та додатково перерахувати йому час перебування в слідчому ізоляторі, а саме з 2018 по 2020 роки, тобто за час розгляду його заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, який станом на 23.07.2020 ще не завершився.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення.
Рішення суду мотивовано тим, що вироком колегії суддів по кримінальним справам Кіровоградського обласного суду за ст. 69, ч. 3 ст. 142, ст. 17- пп. а, г, е, з, і, ст. 93, п.п. а, е, з, і, ст. 93, ст. 17- ч. 3 ст. 140, ч. 3ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 3 ст. 193, ч.2 ст. 223, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), який залишено без змін ухвалою Верховного суду України від 07.06.2001.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 ОСОБА_8 зараховано строків попереднього ув`язнення з 07.01.1999 по 07.06.2001 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

У зв`язку з чим підстав повторно зараховувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 07.01.1999 по 07.06.2001 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, суд не вбачає.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Крім цього, чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 81 КК України передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання. Разом з тим, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування, зокрема: умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).

Зі змісту частини сьомої статті 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.

Інші підстави для звільнення засудженого відсутні, а посилання заявника на неможливість відмови Держави у виконанні міжнародних зобов`язань з мотивів відсутності у національному праві (законодавстві) відповідних механізмів як на підставу для задоволення його заяви суд оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з чим, підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне провадження та скасувати оскаржувану ухвалу, та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Свої доводи мотивує тим, що 23.07.2020 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали. Повний текст ухвали від 23.07.2020, отримав 04.08.2020 року. Також вказує, що у своєму клопотанні засуджений ставив перед судом прохання зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 2018 2020 роки, тобто за час розгляду справи за нововиявленими обставинами. Оскільки засуджений фактично перебував у слідчому ізоляторі, що порушує його права людини та обмежує його в правах оскільки режим установи попереднього ув`язнення (СІЗО) не відповідає його правовому статусу як засудженого, а тому в даному випадку фактично був обмежений у своїх правах як засуджений , а відтак необхідно задовольнити клопотання про зарахування останньому строку перебування ОСОБА_8 в установі попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі із змінами та доповненнями до неї засуджений ОСОБА_8 просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити його клопотання мотивуючи тим, що суд першої інстанції безпідставно та в порушення вимог закону відмовив у задоволенні клопотання про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення за період розгляду справи за нововиявленими обставинами. Крім того зазначив, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив вимоги кримінального процесуального закону, не надав можливості в повній мірі йому та захиснику надати пояснення та докази по справі.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги із доповненням, прокурора яка просила відмовити в задоволені апеляційних скарг, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню та апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.1 Закону України « Про попереднє ув`язнення », попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Крім того, ст. 81 КК України передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання. Разом з тим, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 ОСОБА_8 зараховано строків попереднього ув`язнення з 07.01.1999 по 07.06.2001 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Крім того згідно матеріалів справи ОСОБА_8 засуджений 27.12.2000 року Кіровоградським обласним судом до довічного позбавлення волі.

У зв`язку із чим доводи в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , з приводу повторного зарахування строку попереднього ув`язнення є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки дане питання вже розглядалось апеляційним судом Дніпропетровської області, а тому в доцільності повторного зарахування строку попереднього ув`язнення, колегія суддів не вбачає підстав.

Крім того, доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції не застосував до нього положення ст.81 КК України, є необґрунтованими та безпідставними та повністю спростовуються вище викладеним. На переконання колегії суддів суд першої інстанції розглянув справу повно, всебічно та неупереджено.

При цьому суд правильно послався у своїй ухвалі на те, що у пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Зі змісту частини сьомої статті 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.

Інші підстави для звільнення засудженого відсутні, а посилання заявника на неможливість відмови Держави у виконанні міжнародних зобов`язань з мотивів відсутності у національному праві (законодавстві) відповідних механізмів як на підставу для задоволення його заяви суд оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з чим, підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Крім того доводи засудженого з приводу того, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив вимоги кримінального процесуального закону, не надав можливості в повній мірі йому та захиснику надати пояснення та докази по справі є необґрунтованими та безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи , журналом та аудіо записом судового засідання. На переконання колегії суддів суд першої інстанції при розгляд справи дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув справу, повно, всебічно та неупереджено.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування або зміни по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги викладене колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, мотивованою та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу із доповненнями та змінами засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4