ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2810/20 Справа № 213/594/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002310 від 21 грудня 2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 17 грудня 2019 року Інгулецьким районним судом міста Кривий Ріг за ч.1 статті 213 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 20 травня 2020 року Інгулецьким районним судом міста Кривий Ріг за ч.1 статті 213 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначено йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вироки Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року та 20 травня 2020 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

Вирішено питання речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 у період часу з початку листопада 2018 року по 12 лютого 2019 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, не будучи зареєстрованим як суб`єкт господарської діяльності, достовірно знаючи про вимоги Закону України «Про металобрухт», згідно статті 4 якого операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами, організував незаконний пункт прийому металобрухту на території домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , та створив відповідні умови для функціонування зазначеного пункту прийому металобрухту.

З початку листопада 2018 року по 12 лютого 2019 року ОСОБА_6 за вказаною адресою здійснював прийом брухту чорних металів від населення загальною вагою не менше 320 кілограмів, який приймав по ціні 4 гривні за 1 кілограм.

Зокрема, 12 лютого 2019 року в денний час ОСОБА_6 , організувавши незаконний пункт прийому брухту чорних металів, використовуючи підшукані ним електронні напільні ваги, перебуваючи на території зазначеного вище домоволодіння, умисно, достовірно знаючи, що його дії є протиправними, в порушення вимог Закону України «Про металобрухт», не будучи зареєстрованим як суб`єкт господарської діяльності, особисто здійснив прийом 5 кг металобрухту у ОСОБА_8 , визначивши масу вказаного металобрухту на спеціально заготовлених напільних вагах, за що сплатив останньому 20 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що призначене йому покарання не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, внаслідок суворості.

Вважає, що суд не врахував щирого каяття у вчиненому та активного сприяння розкриттю злочину зі сторони обвинуваченого.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_6 до покарання за ч.1 ст. 213 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

Зазначити про самостійне виконання вироку Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року.

В інший частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог законодавства, в резолютивній частині вироку неправильно застосовано посилання на норми ч. 4 ст. 70 КК України, а також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 безпідставно повторно враховано вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17.12.2019, який вже зараховано вироком того ж суду від 20.05.2020 року.

Звертає увагу на те, що згідно вимог абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року N7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Однак, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального закону.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області і з підстав, зазначених у скарзі просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та співставивши їх з вимогами закону, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 213 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст ст. 394, 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням та вирок суду в частині покарання, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином, а рішення суду про реальне відбування ОСОБА_6 призначеного покарання прийняте у відповідності до вимог КК України та з належним обґрунтуванням.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував:

- тяжкість вчиненого кримінального правопорушення;

- відомості про особу ОСОБА_6 , який не працює, з 2014 по 2018 роки перебував під наглядом нарколога з приводу вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками, а також досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, складену згідно з вимогами ст. 314-1 КПК України;
-врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, активне сприяння розкриттю злочину шляхом дачі визнавальних показань.

Водночас судом першої інстанції надана належна оцінка заяві обвинуваченого про щире каяття, яку суд розцінив критично, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, який з 07 травня 2019 по 24 лютого 2020 року та з 19 червня 2020 по 13 липня 2020 року ухилявся від суду, перебував у розшуку, а також на те, що за час перебування справи у провадженні суду продовжив вчиняти аналогічні злочини та був двічі засуджений.

Стаття 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 раніше двічі засуджувався до покарання у виді обмеження волі зі звільнення його від відбування покарання з випробуванням, які вчинив в період, коли це кримінальне провадження перебувало на розгляді в суді першої інстанції і він перебував у розшуку.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тотожних злочинів, за які його суд на підставі ст. 75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку про неможливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням за цим вироком, в протилежному випадку таке рішення не відповідало б меті покарання, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на вищевикладене, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

Стосовно доводів заступника прокурора Дніпропетровської області про безпідставність ухвалення судом першої інстанції рішення про самостійне виконання вироків Інгулецького районного суду міста Кривий Ріг від 20 травня 2020 року, то апеляційний суд вважає їх слушними з огляду на наступне.

Прокурор в апеляційній скарзі, слушно посилається на рекомендації, які містяться у п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. В даному випадку не застосовуються вимоги ч.4 ст. 70 КК України , тоді як рішення суду першої інстанції про самостійне виконання оскарженого вироку і попереднього вироку, за яким ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням є правильним.

В той же час, поза увагою суду залишились те, що згідно з вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу 20 травня 2020 року ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у виді 1 року обмеження волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань з вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_6 , покарання у виді обмеження волі строком 01 рік 06 місяців, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Отже, рішення суду першої інстанції про самостійне виконання вироку Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року, є помилковим, оскільки цей вирок врахований вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу 20 травня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду в цій частині зміні.

Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, апеляційним судом під час перегляду вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, задовольнити.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_________ ___________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4