ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2610/20 Справа № 185/6278/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000117 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Павлоградської місцевої прокуратури про дозвіл на затримання з метою приводу
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іловайськ Донецької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наступним.
Суд зазначив, що слідчим, прокурором не доведені обставини, які свідчать про доцільність чи необхідність обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш суворого запобіжного заходу, відсутні докази вжиття органами досудового слідства заходів щодо встановлення місцезнаходження (перебування) підозрюваного, а тому відсутні виключні випадки можливості звернення до суду з клопотанням про дозвіл на затримання.
Враховуючи наведені обставини, та відсутність достатнього обґрунтування застосування щодо ОСОБА_9 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, та й взагалі, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу на даний час, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказану ухвалу скасувати з підстав невідповідності, на його думку, висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що в клопотанні прокурора наведені мотиви щодо обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу та надання дозволу на його затримання: ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин, має змогу продовжувати злочинну діяльність, оскільки перебуває в зоні бойових дій, може використовувати вогнепальну зброю та боєприпаси, висновки суду про недоведеність обставин, викладених у клопотанні, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Також прокурор вважає, що відмова суду у наданні дозволу на затримання через не доставку обвинуваченого до суду, протирічить самому змісту статей 187-188 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі на те, що відмова суду у наданні дозволу на затримання через не доставку обвинуваченого до суду, протирічить змісту статей 187-188 КПК України, є необґрунтованими, виходячи із наступного.
Порядок вирішення клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для забезпечення участі підозрюваного у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу регулюються ч. 2 ст. 187 ст. ст. 188,189 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 КПК України.
У клопотанні прокурора не доведені обставини, які свідчать про доцільність чи необхідність обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш суворого запобіжного заходу, відсутні докази вжиття органами досудового слідства заходів щодо встановлення місцезнаходження обвинуваченого. На момент постановлення ухвали суду першої інстанції були відсутні виключні випадки можливості звернення до суду з клопотанням про дозвіл на затримання.
Колегія суддів зазначає, що клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України в рамках кримінального провадження № 0000117, є необґрунтованим.
Доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, остільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 для участі у розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обґрунтованим та вмотивованим.
Ухвала за змістом, як вбачається з її тексту, є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала є законною і обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4