ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7626/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3640/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 25.12.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року, змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт в нічний час з 21.00 до 07.00 години.

Захисник посилається на те, що єдиним аргументом суду для продовження запобіжного заходу було те, що сторона захисту не надала доказів зменшення або відсутності ризиків, хоча законодавство не зобов`язує сторону захисту подавати такі докази. Прокурором не заявлено жодної особи, яка була б очевидцем того, що саме обвинувачена нанесла тілесні ушкодження. Всі свідки є медичними працівниками, які лікували малолітню дитину. Більш того всі свідки вже допитані більше 4 місяців до останнього судового засідання, заявили, що не знайомі з обвинуваченою та не спілкувалися з нею, ризик впливу на них вже перестав існувати. В ході досудового розслідування обвинувачена самостійно приходила до слідчого на всі виклики, тричі з`являлася в підготовче судове засідання, яке переносили. Доказів того, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення не надано.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Суд першої інстанції дійшов до висновків, щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість можливого покарання, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої.

Що стосується ризиків у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновками суду про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Проте, з плином часу зазначені ризики зменшуються, навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочинів не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про застосування тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою необхідно чітко зазначати у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Хоч при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд і не посилався на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте захисник апеляційному суду повідомив, що однією з підстав для зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 було те, що вона нібито порушила встановлену судом заборону на спілкування зі свідками, якими були її матір та чоловік. В подальшому, як пояснив захисник, ці особи скористалися положенням ст. 63 Конституції України.

На переконання колегії суддів, враховуючи зазначені для даного провадження обставини за яких було вчинено кримінальні правопорушення, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України залишаються наявними, але ризик можливого вчинення іншого кримінального провадження в даному випадку є мінімальним.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою суд повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід. Так, апеляційним судом встановлено, що обвинувачена заміжня, має місце проживання, тривалий час перебуває під вартою по даному кримінальному провадженню. Згідно з ч.5 ст.199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недостатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам у кримінальному провадженні та необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу. У даному кримінальному провадженні з урахуванням вищевикладеного наявним ризикам може дієво запобігти інший запобіжний захід, який не є виключним за своєю суворістю. Адекватним та ефективним механізмом у цій справі буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби з покладенням на обвинувачену обов`язків: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до ч.1 ст.407 КПК України.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 до 07.00 години наступного дня. Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України. Визначити строк дії ухвали до 23 січня 2021 року.
ОСОБА_8 з-під варти звільнити в залі суду.
Зобов`язати ОСОБА_8 з`явитися за місцем мешкання відповідно до встановленого графіку.
Виконання даної ухвали покласти на начальника Холодногірського ВП ГУНПУ в Харківській області.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді