Провадження № 11-кп/4820/599/20
Справа № 679/818/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: запобіжний захід Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 серпня 2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Нетішинського відділу Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

-з`являтися за викликом до суду за першою вимогою;

-здати на зберігання прокурору (паспорти) для виїзду за межі території України інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності таких;

-носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали та покладених обов`язків встановлено до 14 жовтня 2020 року включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що в судовому засіданні не доведено обставин того, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, постійне джерело доходу, незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги та не має наміру вчиняти новий злочин. Крім того, судом враховано і відсутність судимостей у обвинуваченого та позицію потерпілого, який просив змінити запобіжний захід останньому та зобов`язався доглядати за батьком.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду прокурор подав на неї апеляційну скаргу , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про законність і обґрунтованість ухвали суду, потерпілого, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент виконання такої дії або прийняття такого рішення.
У частині 2 ст. 152 Конституції України закріплено принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто закони, інші правові акти мають юридичну силу і підлягають застосуванню до визнання їх неконституційності рішенням Конституційного Суду України, яке набирає законної сили з дня його ухвалення, є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Статтею 392 КПК визначено перелік судових рішень, зокрема ухвал суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному поряду.
Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 цієї статті в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру та інші ухвали у випадках, передбачених КПК.
Проте нормами КПК прямо не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК (ч. 2 зазначеної статті). Цими положеннями КПК фактично встановлено, що право на апеляційне оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції може бути реалізовано лише з відстрочкою на невизначений термін до оскарження рішення у справі.
13 червня 2019 року Конституційний Суд України у рішенні №-4 р/2019 визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом скасовано обмеження на окреме оскарження ухвал про продовження строку тримання особи під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції.
Конституційний Суд сформулював юридичну позицію, згідно з якою положення статей 1, 3, 8, 21, 29, ч.1 ст. 55 Конституції України гарантують особі, право на свободу та особисту недоторканність якої обмежено рішенням суду у кримінальному судочинстві, судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку судових рішень щодо обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність до ухвалення судового рішення по суті.
Зазначені вище норми - статті 29 та 55 Основного Закону, а також стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають права людини на свободу його особисту недоторканність, захист прав і свобод людини і громадянина судом та спрямовані на недопущення свавільного позбавлення свободи.
Таким чином, окреме апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, до вирішення справи по суті, на підставі рішення Конституційного Суду спрямоване на забезпечення обвинуваченому, конституційне право на свободу якого обмежено, шляхом продовження строку тримання під вартою на підставі ухвали суду, ефективного судового захисту шляхом перевірки судом апеляційної інстанції законності цієї ухвали. Адже за результатами апеляційного перегляду в разі незаконного позбавлення волі право особи може бути повністю або частково поновлено судом апеляційної інстанції.
Наведене вище свідчить, що Конституційний Суд розширив права обвинуваченого на апеляційне оскарження ухвали, якою обмежено його право на свободу, а не наділив і не мав на меті наділити прокурора таким правом, оскільки оскарження прокурором ухвали про продовження строку тримання під вартою може призвести до погіршення становища обвинуваченого.
Враховуючи викладене, право на окреме оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, до вирішення справи по суті, має лише особа, чиє право обмежено, - обвинувачений, його захисник, законний представник, а інші учасники судового провадження, у тому числі і прокурор, не мають права подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті.
За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 серпня 2020 року підлягає закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст. 403 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 серпня 2020 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4