КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/3894/19
Провадження №11-кп/824/913/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року у кримінальному провадженні №0003573 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурораОСОБА_8 ,
В с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в ДУ «Київський СІЗО» строком на 60 днів, починаючи з 12 листопада 2020 року, а саме до 10 січня 2021 року, включно з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 1 216 200 грн. 00 коп.

Мотивуючи таке рішення, суд першої інстанції вказує на те, що ризики, які були враховані при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу та при його продовженні не відпали, тому прийшов до висновку про продовження строку тримання ОСОБА_6 в ДУ «Київський СІЗО» строком на 60 (шістдесят днів) з альтернативою внесення застави в раніше визначеному розмірі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник зазначає, що свою вину у інкримінованих злочинах ОСОБА_6 заперечує, та стверджує, що між ним та особами, які зазначені в обвинувальному акті як потерпілі мали місце суспільно-правові стосунки, які оформлені у визначеному законом порядку.

На переконання апелянта, дії які інкримінуються ОСОБА_6 як епізоди злочинної діяльності справді мають ознаки цивільно-правових відносин, що викликає сумнів у обґрунтованості обвинувачення. Окремо, на думку захисника, звертає на себе увагу те, що між ОСОБА_6 та особами, що визнані у справі потерпілими по обставинах які слідство кваліфікує як епізоди злочинної діяльності, укладалися угоди щодо передачі йому коштів та матеріальних цінностей у відповідності до цивільного законодавства, які по сьогодні чинні і не скасовані, а потерпілі у зв`язку із порушенням своїх прав в порядку цивільного судового процесу за захистом не зверталися.

Також захисник вказує на те, що ОСОБА_6 перебуває у цивільному шлюбі, має двох малолітніх дітей, постійне місце реєстрації у Київській області та батька похилого віку, що проживає у Київській області, що спростовує дані твердження прокурора, що в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.
На думку апелянта, визначений ухвалою розмір застави ОСОБА_6 у понад 1 мільйон гривень завеликий, непомірний і не відповідає його матеріальному, майновому та сімейному стану, матеріальному стану його родини, перевищує граничні розміри застави визначені ст. 182 КПК України.
Також захисник вказує на те, що прокурор посилається, що 15.05.2018 року щодо ОСОБА_6 було винесено постанову про оголошення його у розшук, однак відсутні дані, що ОСОБА_6 , його оточення, зокрема дружина, батько знали, що він розшукується правоохоронцями, а фактичні дані свідчать, що затримали його у Києво-Святошинському районі, де він офіційно проживав у готелі.

Крім цього апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні рішення обставини пов`язані із пандемією, зокрема дані «Звіту за результатами цільового моніторингового візиту до державної установи «Київський слідчий ізолятор» моніторингової групи, згідно якого зафіксовані численні порушення прав утримуваних в СІЗО, зокрема і права на охорону здоров`я.

Захисник вказує на те, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 цієї статті виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого. Згідно КПК процедура продовження строку особи під вартою має збалансовано забезпечувати як інтереси обвинувачення, так і права, свободи і законні інтереси особи, що перебуває під вартою. Правову основу порядку продовження строку тримання під вартою, що визначені нормами міжнародного законодавства, складає перевірка та підтвердження факту наявності законних підстав для застосування цього запобіжного заходу, а також з`ясування обставин виправданості та правомірності довготривалого обмеження свободи особи без розгляду справи по суті.
На переконання апелянта, суд зобов`язаний перевірити конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, що вплинули на невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися до моменту розгляду клопотання причини, що дозволяють скасування тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, проте районний суд зазначених вимог закону не дотримався, оскільки не врахував вказаних обставин при розгляді клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою.
Захисник вважає, що при прийнятті рішення по клопотанню має бути врахована позиція Вищого спеціалізованого суду у листі від 04.04.2013 року за № 511-550/0/4-13, пункт - «що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 направив суду заяву про відмову від своєї апеляційної скарги і така відмова, згідно заяви захисника, узгоджена з обвинуваченим ОСОБА_6 . Крім цього захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив судове засідання по розгляду його заяви про відмову від апеляційної скарги проводити у його відсутність та відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також, до початку апеляційного розгляду, конвойною службою передана заява обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій останній відмовився від доставки до суду, оскільки він відмовляється від розгляду апеляційної скарги свого захисника, що в свою чергу також свідчить про те, що відмова захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 від апеляційної скарги узгоджена з обвинуваченим.

Заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти прийняття відмови захисника від своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи, що особа, котра подала апеляційну скаргу відмовилась від неї, а від інших осіб, які мають право на апеляційне оскарження апеляційні скарги не надходили, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 376, 403 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Прийняти відмову захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від поданої апеляційної скарги на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.01.2021 року включно закрити у зв`язку з відмовою захисника від апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4