Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9783/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 06 липня 2020 року, якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без права внесення застави продовжено на 60 днів до 03.09.2020 року (включно) щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

у кримінальному провадженні №0003702 від 30.08.2019,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 06 липня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Посилається на те, що вказане кримінальне правопорушення не вчиняв, об`єктивних доказів його винуватості немає, а тому він безпідставно утримується під вартою.

Вказав, що має інвалідність 3-ї групи, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з дружиною та має на утриманні неповнолітніх дітей.

Зазначає, що з урахуванням всіх обставин та наявності стійких соціальних зв`язків, підстав для тримання його під вартою не має.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 липня 2020 року, якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без права внесення застави залишено без змін та продовжено строк цього запобіжного заходу на 60 днів до 03.09.2020 року (включно)
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, що є тяжким, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі. Також суд врахував характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні нового умисного насильницького злочину вчиненого під час іспитового строку, що дало підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого в суспільстві, які не зменшились, а тому вважав необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 06.07.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи, так і доводи обвинуваченого перевірялись судом при їх розгляді. При цьому, вислухана думка прокурора та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченого на домашній арешт, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років, дані про його особу, який раніше притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення умисного злочину проти власності, обвинувачується у вчиненні нового умисного насильницького злочину під час іспитового строку, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності дають підстави для висновку про обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Посилання апелянта на наявність постійного місця проживання та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який забезпечить його процесуальну поведінку, висновків суду не спростовують.
На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_6 про те, що він має інвалідність 3-ї групи, позитивну характеристику, наявності у нього постійного місця проживання, неповнолітніх дітей, не переважають над наявністю існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 06 липня 2020 року, якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без права внесення застави продовжено на 60 днів до 03.09.2020 року (включно) залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :