Дата документу 01.10.2020 Справа № 332/1295/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1557/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/1295/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 липня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ст.395 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

02.05.2020 року близько 11 години 40 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, розуміючи та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, знаходячись біля буд.№6 по вул.Глазунова в м.Запоріжжі, підійшов спереду до ОСОБА_9 , який сидів на бордюрі біля вищевказаного будинку з його тильної сторони, підклавши під себе полімерний пакет, та за допомогою власної фізичної сили обома руками штовхнув ОСОБА_9 в область лоба, від чого останній впав на поверхню з асфальтним покриттям.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 за допомогою власної фізичної сили, шляхом ривку, вихопив зазначений належний ОСОБА_9 пакет, який не представляє для останнього матеріальної цінності, та в якому знаходилося майно потерпілого. Після чого ОСОБА_8 , незважаючи на вимоги ОСОБА_9 зупинитися, та усвідомлюючи, що за його протиправними діями спостерігають сторонні особи, направився в бік алеї, розташованої між вул.Павлокічкаська та вул.Північне Шосе у м.Запоріжжі, де розпорядився викраденим майном на власний розсуд, після чого був затриманий працівниками поліції. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 650,33 грн.

Крім того, 03.09.2019 року ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська задоволене подання начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 1 рік, починаючи з 11.09.2019 року.

05.07.2019 року начальником державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» під час звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 під підпис було попереджено про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та зобов`язано не пізніше 08.07.2019 року прибути і зареєструватися у Заводському відділенні поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за обраним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

Після чого, 08.07.2019 року у Заводському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 були оголошені та під підпис доведені обмеження встановленого відносно нього адміністративного нагляду щодо заборони виходу з дому (квартири) з 22.00 год. до 06.00 год.; заборони виїзду за межі міста в особистих справах; заборони знаходження в місцях вживання спиртних напоїв, покладено обов`язки з`являтися на реєстрацію до поліції два рази на місяць та роз`яснено, що у разі порушення вказаних зобов`язань він буде притягнутий до кримінальної відповідальності.

Однак ОСОБА_8 , маючи умисел на порушення правил адміністративного нагляду, а саме на самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого відносно останнього у разі звільнення з місць позбавлення волі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за такі дії, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проживати за місцем постійного мешкання та з`являтись у визначений час на реєстрацію до Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, незважаючи на встановлену заборону, з метою ухилення від адміністративного нагляду, 22.03.2020 року самовільно залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та до 02.05.2020 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши про це правоохоронні органи.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно; за ст.395 КК, як порушення правил адміністративного нагляду.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі;

- за ст.395 КК у виді 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив застосувати до нього ст.69 КК та призначити йому більш м`яке покарання, врахувавши при цьому його вік та стан здоров`я.

За повідомленням уповноваженої особи слідчого ізолятора обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від участі в судовому засіданні, у зв`язку з чим апеляційний розгляд здійснено за відсутності обвинуваченого, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких злочинів; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

Крім того, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, немає міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується. Також обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Будучи звільненим з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та знову вчинив нові кримінальні правопорушення.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання нижче від найнижчої межі не підлягають задоволенню. Адже кримінально-правова норма, передбачена ч.1 ст.69 КК, може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень. Не встановлено таких обставин і колегією суддів.

Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у ОСОБА_8 11 непогашених судимостей і вчинення ним нових кримінальних правопорушень однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, як того вимагав в апеляційній скарзі обвинувачений. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4