Справа № 456/3928/20
Провадження № 1-кп/456/241/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № 0000864 від 11.09.2020 щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2020 року від прокурора Стрийської місцевої прокуратури Львівської області до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Ухвалою від 05 жовтня 2020 року призначено підготовче судове засідання.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого, не застосовувались.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловила думку про можливість призначення судового розгляду, який здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово за участю сторін кримінального провадження.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення судового розгляду.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та заслухавши думки учасників судового провадження, вважає наступне.
З обвинувального акта, складеного стосовно ОСОБА_4 , вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки він у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» умисно та безпричинно в період часу з 18 січня 2020 року по 09 вересня 2020 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_5 , а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
Зміст фактичних обставин кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 91 КПК України визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 є неконкретним та не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також не містить відомостей (з прив`язкою до конкретної поштової адреси) місця вчинення правопорушення в описі обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Так, диспозиція ст. 126-1 КК України передбачає кримінальне правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Обов`язковою умовою визнання судом злочину, незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта, пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин.
Проте орган досудового розслідування в обвинувальному акті не в повній мірі конкретизував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .
Отже, в обвинувальному акті не відображено та відсутня повна правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону інкримінованого злочину за ст. 126-1 КК України, що фактично позбавляє обвинуваченого конституційного права на захист від конкретного обвинувачення, перешкоджає останньому у реалізації передбаченого ч. 3 ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення та за яких обставин його обвинувачують, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень підпунктів "а", "b" п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
В рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2000 року в справі "Маттоціа проти Італії" зазначено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пп. "b" п. 3 ст. 6 Конвенції.
В рішенні ЄСПЛ від 26 червня 2008 року в справі "Ващенко проти України" зазначено, що поняття "обвинувачення" для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.
В рішенні ЄСПЛ від 09 жовтня 2008 року в справі "Абрамян проти Росії" зазначено, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таким чином, наявність повної правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (а не формальне посилання на статті (частини статті) закону) має принципове значення для встановлення істини по справі, правильної кваліфікації дій обвинуваченої особи та для встановлення наявності законних підстав для прийняття остаточного рішення по справі, а також для забезпечення права обвинуваченого на захист, в тому числі на захист від конкретного та зрозумілого обвинувачення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що встановлена невідповідність обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_4 , вимогам кримінального процесуального закону позбавляє суд можливості розглянути кримінальне провадження по суті, прийняти в ньому законне та обґрунтоване рішення відповідно до закону.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000864 від 11.09.2020 щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повернути прокурору Стрийської місцевої прокуратури як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1