ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2525/20 Справа № 190/730/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні сумісного подання ДУ П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадіївка Луганської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, судимого:
- 08.05.2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2018 року вищевказаний вирок скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в іншій частині вирок залишено без змін.
Суд першої інстанції, врахувавши дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, прийшов до висновку про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбуття всього періоду покарання, та зазначив, що хоча в його поведінці існують і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Також суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт відбуття засудженим 1/2 строку призначеного покарання та наявність 2 заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
В апеляційній скарзі:
- захисник засудженого просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити сумісне подання ДУ «П`ятихатська виправна колонія №122» та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 .
На думку захисника, суд формально поставився до подання та не вказав в ухвалі, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має дружину, з якою підтримує під час відбування покарання тісні зв`язки, що підтверджується характеристикою на ОСОБА_7 . Маючи в документах довідку про заохочення та стягнення від 10.06.2020 року від пенітенціарної установи, де утримується ОСОБА_7 , в якій вказано, що ОСОБА_7 стягнень не має, а має два заохочення. Зазначає, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, працевлаштований робітником автогаражу без оплати праці, до роботи ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом. Але суд належно врахував вказані обставини.
Вважає, що суд першої інстанції взагалі не вивчив особу ОСОБА_7 , не цікавився станом його здоров`я, одже 01.03.2018 року, під час перебування ОСОБА_7 під вартою, останній був обстежений урологом Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні № 4, де йому було виставлено діагноз «хронічний простатит, двостороння пахова грижа», що на думку захисту повинно було б бути враховано судом для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .
Також вважає, що судом проігноровано той факт, що сім`єю ОСОБА_7 було відшкодовано потерпілій у повному обсязі майнову шкоду, і що сама потерпіла відмовилася від свого позову щодо відшкодування моральної шкоди.
На думку захисника, суд не мав ніяких достовірних матеріалів, на які він міг посилатися щодо відсутності переконливих даних про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування ним покарання перестає бути доцільним. Вважає, що судом не було наведено жодного доказу неправомірної поведінки ОСОБА_7 в умовах відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2018 року вищевказаний вирок скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в іншій частині вирок залишено без змін.
Початок строку відбування покарання: 02.12.2017 року.
Кінець строку відбування покарання: 02.12.2022 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.12.2017 року.
Під час тримання в установі виконання покарань (№4) м. Дніпро, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.
З 26.12.2018 року і по теперішній час відбуває покарання в ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122). На виробництві установи не працевлаштований. Працевлаштований робітником автогаражу. Характеризується позитивно. Стягнень не має, 2 рази заохочувався.
Рішенням комісії ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) від 25.01.2019 року, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в переведенні до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, як такому, що не став на шлях виправлення.
Рішенням комісії ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) від 21.03.2019 року, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні обмеження волі, як такому, що не став на шлях виправлення.
Після цього, рішенням комісії ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) від 19.09.2019 року, засудженому ОСОБА_7 було задоволено в застосуванні обмеження волі, але було відмовлено за наданою засудженим заявою у відповідності до ст. 107 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Доводи апеляційної скарги захисника засудженого про те, що у ОСОБА_7 поставлено діагноз «хронічний простатит, двостороння пахова грижа», та те, що сім`єю ОСОБА_7 було відшкодовано потерпілій у повному обсязі майнову шкоду, на думку колегії суддів не можуть бути самі підставою для задоволення апеляційної скарги, остільки об`єктивні дані щодо його особи, не дають однозначного висновку, що він довів своє виправлення.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що невідбута частина покарання складає досить великий термін.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні сумісного подання ДУ П`ятихатська виправна колонія №122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4