Справа № 308/5577/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000621 від 25.05.2020 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, угорця, уродженця с. Галоч, Ужгородський район, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року та остаточно призначено покарання у виді 3 роки 1 місяць позбавлення волі, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.10.2019 року звільненого від відбуття покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року, умовно-достроково на строк 10 місяців 19 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2020 року, в період часу з 15 год. 30 хв. по 17 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , заздалегідь домовившись із невстановленою органом досудового розслідування особою про спільне вчинення крадіжки, тобто діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, повторно, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, діючи з корисливими мотивом та метою, реалізовуючи заздалегідь обдуманий умисел, спрямований на крадіжку, вважаючи, що робить це непомітно для потерпілого та інших осіб, таємно, перелізши через паркан заввишки приблизно одного метра шістдесяти сантиметрів, проник на територію римо-католицької парафії села Шишлівці Мукачівської римо-католицької єпархії, що знаходиться за адресою: с. Тарнівці, вул. Горького 136 а, Ужгородський район, Закарпатська область, де шляхом пошкодження скла віконної рами на парафіяльному будинку проник всередину зазначеного будинку, у якому тимчасово проживав потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто проник у житло, звідки незаконно, безоплатно та поза волею власника вилучив належні потерпілому нетбук марки «ACER» моделі «One 10 (D16H1)», вживаний, вартістю 2833,30 грн., комп`ютерну USB-мишку марки «A4NTCH» моделі «N-70FX», вживану, вартістю 116,30 грн., ноутбук марки «LENOVO» моделі «V580C» із зарядним пристроєм, вживаний, вартістю 4766,70 грн., тобто викрав чуже майно, після чого покинув місце вчинення злочину, маючи у такий спосіб реальну можливість розпорядитися викраденим майном. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 7716,30 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що дату та час не пригадує, він знаходився вдома і до нього прийшов його товариш Альберт, який сказав йому, що знає місце, де нікого немає і де можна викрасти певні речі, і щоб вони пішли разом туди. Удвох вони пішли до будинку в с. Тарнівці, де перелізши через паркан, проникли на територію вказаного будинку. Альберт розбив вікно на будинку, через яке спочатку проліз всередину Альберт, а потім він. З будинку вони забрали два ноутбуки, зарядки та сумки, після чого залишили місце події. У подальшому ноутбук вони продали і наступного дня їм зателефонували та повідомили, що якщо вони не повернуть викрадені речі, то їх засудять. Вони віднесли викрадені речі до будинку, звідки викрали, де його затримала поліція. Обвинувачений ОСОБА_4 просить суд суворо його не карати та обмежитися щодо нього мінімальним покаранням.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув дане кримінальне провадження у відсутності потерпілого.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який є молодим за віком, згідно з характеристикою за місцем проживання та відповідною довідкою, виданою виконавчим комітетом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, проживає разом з матір`ю, сестрами та братами, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з абзацом 7 п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. ст. 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (ст. ст. 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, який будучи раніше судимий вчинив новий умисний злочин проти власності, що свою чергу свідчить про його стійку криміногенну поведінку, приймаючи до уваги, що він вчинив новий умисний злочин проти власності у той час, коли був звільнений від відбування призначеного йому покарання за вчинений раніше злочин умовно-достроково, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою суспільно небезпечною і його виправлення та перевиховання можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції, визначеної ч. 3 ст. 185 КК України.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року (справа № 308/7488/17) затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28.12.2017 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001055, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.10.2019 року (справа № 159/5631/19) засудженого ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року умовно-достроково на строк 10 місяців 19 днів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків і до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Процесуальні витрати за проведення товарознавчої та дактилоскопічної експертизи у даному кримінальному провадженні у загальному розмірі 3759,35 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року 2 (два) місяці позбавлення волі, остаточно до відбуття ОСОБА_4 призначити 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 08.05.2020 року 16.00 год., тобто з моменту його фактичного затримання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3759 (три тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 35 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Речові докази:

нетбук марки «ACER» моделі «One 10», чорного кольору, оптична комп`ютерна USB-мишка марки «А4ТЕСН» моделі «N-70FX», які поміщено у спеціальний пакет НПУ ГСУ № ЕХР0259731, ноутбук чорного кольору марки «LENOVO» моделі «V580C», зарядний пристрій марки «LENOVO», які поміщено у спеціальний пакет НПУ ГСУ № 7258770, що передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути потерпілому ОСОБА_6 .

шість відрізків скотчу зі слідами папілярних візерунків, які поміщено у паперовий конверт НПУ ГСУ, уламок з викрутки, який поміщено у паперовий конверт НПУ ГСУ, слід віджиму з вікна, який зроблено за допомогою пластиліну, який поміщено у паперовий конверт НПУ ГСУ, які були вилучені під час огляду місця події 03.04.2020 року, що передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 , який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1