ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5763/17 Номер провадження 11-кп/814/84/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000465 від 23.08.2014 року щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Терешки Полтавського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 8.05.2018 року
з участю
прокурора ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 22 серпня 2014 року приблизно о 22 год. 10 хв., керуючи автомобілем Опель Вектра д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння рухаючись по дорозі від дворової території складських приміщень ТВК «Крайт» в напрямку проїзної частини вул.. М.Бірюзова, на освітленій ділянці дороги, навпроти будівлі №49 перед виїздом на вул.. М.Бірюзова, в порушення п. 2.9 а та 12.3 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на велосипед Партнер Віннер під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду в попутному напрямку.

У результаті даних порушень вимог Правил дорожнього руху, наслідком яких стала дорожньо-транспортна пригода, велосипедист ОСОБА_13 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 914-а від 28.09.2014 року, отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, а в даному випадку як такі, що спричинили його смерть. Причиною смерті ОСОБА_13 стала закрита черепномозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати, а провадження за ч.2 ст. 286 КК України закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. При цьому вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вважає неспроможними довести його вину і висновки авто технічних та трасологічної експертиз, оскільки вони ґрунтуються на показаннях вищезазначених свідків і судом не обґрунтовано чому в основу вироку покладені висновки, в яких використовуються технічно неспроможні свідчення.

Зазначає, що зіткнення сталося не з його вини, а тому, що велосипедист різко змінив напрямок руху. Заперечує факт вживання ним алкогольних напоїв перед ДТП та перебування в стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду щодо останнього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкістю вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_16 за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому просить врахувати, що ОСОБА_16 вчинив злочин у стані алкогольного ягніння, вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, будь яких дій, які б свідчили про бажання останнього виправити ситуацію чи якось допомогти потерпілим не вжив, всіляко намагається уникнути відповідальності перекладаючи вину на потерпілого.

Позиція інших учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисники ОСОБА_9 й ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду
Переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказів і є правильними.

Доводи сторони захисту щодо відсутності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємо узгоджені та достатні докази, які викривають ОСОБА_6 як особу, яка під час керування транспортним засобом порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Сам обвинувачений не заперечує ні факту керування ним 22.08.2014 приблизно о 22.10 год. транспортним засобом Опель Вектра д.н.з. НОМЕР_1 на дорозі від дворової території складських приміщень ТВК «Крайт» в напрямку проїзної частини вул. М.Бірюзова в м. Полтава, ні того, що він бачив велосипедиста який рухався попереду нього в попутному напрямку, ні своєї участі в дорожньо-транспортній пригоді в якій загинув потерпілий ОСОБА_13 .

Водночас, обвинувачений стверджує, що не він порушив Правила дорожнього руху України й переконує, що причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стали порушення цих Правил саме потерпілим ОСОБА_13 , який різко змінив напрямок руху велосипеду зліва направо.

Проте, доводи обвинуваченого щодо його невинуватості спростовані сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів і поза розумним сумнівом викривають ОСОБА_6 у вчиненому злочині.

Так, окрім обвинуваченого, показання щодо його причетності до дорожньо-транспортної пригоди дали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили рух велосипеда й автомобіля, який його наздогнав. При цьому обидва свідка стверджували, що автомобіль закрив від них рух велосипедиста, але одразу ж після ймовірного зіткнення, коли щось відлетіло в праву сторону по напрямку руху автомобіля, останній зупинився.

Доводи сторони захисту щодо неправдивості показань вище зазначених свідків нічим об`єктивно не підтверджуються. Водночас, показання цих свідків узгоджуються, як між собою так і з результатами проведених з їх участю слідчих експериментів, а також, фактично, з показаннями самого обвинуваченого та свідка сторони захисту ОСОБА_17 в частині місця вчинення злочину, напрямку руху автомобіля під керуванням обвинуваченого та велосипеда під керуванням потерпілого ОСОБА_13 .

Посилання на те, що в результаті зміни під час досудового розслідування показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 змінилися вихідні дані, які вплинули на висновки проведених в кримінальному провадженні судових експертиз, колегія суддів вважає некоректними, оскільки вихідні дані були уточнені в результаті додаткового огляду місця події й фактичного виправлення помилки в схемі дорожньо-транспортної пригоди.

Так, в схемі ДТП від 22.08.2014 було зазначено, що ширина проїзної частини в місці пригоди складає 10,2м. Проте, в ході додаткового огляду місця події від 09.03.2016 було встановлено, що ширина проїзної частини дороги складає 6,4 м, а ширина місця для стоянки транспортних засобів (виступаючого карману, що прилягає до проїзної дороги з правого боку по напрямку вулиця М.Бірюзова в м. Полтаві) 3,8 м. Саме ці дані в подальшому використовувались експертами при проведенні досліджень.

В ході експертних досліджень експертами неодноразово перевірятись на технічну спроможність та ставилися під сумнів показання обвинуваченого й свідків.

Проте, жодною з експертиз, проведених під час досудового розслідування не встановлено, що у обвинуваченого, який рухався на технічно справному транспортному засобі, в умовах достатнього освітлення й з допустимою в даних умовах швидкістю руху були перешкоди для уникнення зіткнення з велосипедистом ОСОБА_13 , який рухався попереду в попутному з ним напрямку й перебував в полі зору обвинуваченого (в тому числі, зі слів обвинуваченого та свідка сторони захисту ОСОБА_17 ).

Колегія суддів критично відноситься до висновків № 979-19 від 28.03.2019 експерта Дніпропетровського НДІС ОСОБА_18 за результатами проведення судової авто технічної експертизи за заявою адвоката ОСОБА_9 , згідно якої з моменту зміни напрямку руху велосипедистом праворуч водій автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста шляхом зменшення швидкості руху аж до зупинки.

Відповідаючи на інші питання адвоката ОСОБА_9 , експерт зазначив, що виходячи з об`єму вихідних даних зазначених у заяві про призначення даної експертизи по варіанту № 2: в діях водія автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається; дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України і перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди; водій автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_6 , з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, а велосипедист ОСОБА_13 , для забезпечення безпеки руху повинен був, керуючись вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху переконатись у тому, що це буде небезпечним

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини цієї експертизи, при проведенні розрахунків й складанні своїх висновків експерт виходив з того, що в заяві про призначення даної експертизи зазначено, що небезпека для водія автомобіля «Опель Вектра» виникла з моменту зміни напрямку руху велосипедистом ОСОБА_13 .. Інших варіантів визначення небезпеки для водія, адвокат не пропонував.

Проте, на думку колегії суддів, з урахуванням того, що велосипедист рухався в межах габаритної ширини автомобіля «Опель Вектра» - момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_6 настав саме з моменту початку видимості велосипедиста ОСОБА_13 на проїзній частині. В заданій дорожній обстановці видимість велосипеда дозволяла водію автомобіля ОСОБА_6 завчасно виявити велосипед і вжити заходи які б не допустили настання даної пригоди. Натомість, технічна можливість запобігання даної пригоди не залежала від односторонніх дій велосипедиста ОСОБА_13 , а цілком визначалася діями водія автомобіля ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується с судом, який в основу свого вироку поклав висновок судової авто технічної експертизи № 468 від 23.12.2016, проведеної експертами Полтавського НДЕКЦ, згідно якої водій автомобіля Опель Вектра ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_13 виконуючи вимоги п.12.3 ПДР, а також висновки додаткової комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2941/4674 від 27.04.2017, проведеної Харківським НДІСЕ ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, згідно якого водій автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста під керуванням ОСОБА_13 , виконуючи вимоги п.12.3. ПДР. Дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП.
Окрім того, в основу вироку покладені інші належні, допустимі, достатні та взаємоузгодженні докази, а саме: протоколи слідчих експериментів з водієм ОСОБА_6 від 13.10.2014, зі свідком ОСОБА_14 від 26.11.2016 зі свідком ОСОБА_15 від 25.12.2014 та від 23.11.2015; протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.08.2014; протокол додаткового огляду місця пригоди від 09.03.2016; Акт обстеження дорожніх умов від 23.08.2014; довідки «Міськсвітла» та обласного Центру гідрометеорології; Висновки експертизи технічного стану автомобіля № 359 від 17.10.2014 року; Висновки судової транспортно-трасологічної авто технічної та медичної експертизи № 217/218/50 від 04.08.2015; Висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 №№ 914 та 914-а від 25.09.2014 року та 28.09.2014 року, відповідно.
На підставі сукупності вище наведених доказів, суд дійшов правильного висновку щодо винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку суду й закриття провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Висновком від 22.08.2014 щодо результатів медичного огляду водія ОСОБА_6 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, чим спростовано доводи апеляційної скарги обвинуваченого і в цій частині.
Під час апеляційного перегляду вироку суду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Також колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду з наведених прокурором підстав.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходив з вимог статей 50,65 КК України й навів у вироку обставини, які були враховані при призначенні покарання.
Згідно вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, до відповідальності притягується вперше, є пенсіонером та інвалідом другої групи, має на утриманні неповнолітню дитину. Суд врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання винного, тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, відсутність каяття, а також позицію потерпілого ОСОБА_12 , який наполягав на призначенні суворого покарання. Окрім цього, суд врахував обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, призначив обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.

Доводи прокурора щодо невідповідності такого покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не узгоджуються з приписами ст.414 КПК України щодо явної несправедливості призначеного покарання. До того ж, прокурор, зазіхаючи на дискреційні повноваження суду в частині призначення покарання та посилаючись на ті ж обставини, які наведені у вироку суду, просить призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, в розмірі який істотно не відрізняється від покарання, призначеного судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подані сторонами захисту та обвинувачення апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 08.05.2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.
У зв`язку з набранням вироком суду законної сили засудженого ОСОБА_6 взяти під варту негайно в залі суду.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_6 обраховувати з моменту його затримання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4