Справа № 206/4216/17
Провадження № 1-кп/206/6/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0001769, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.06.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Слатіно, Куликовського р-н, Харківської області, громадянина України, маючого вищу освіту, раніше не судимого, на утриманні неповнолітній дітей не маючого, пенсіонера, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ
Згідно з обвинувальним актом від 28 липня 2017 року ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 06.04.2017 близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Prado» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у Самарському районі м. Дніпро по Південному мосту, в районі заїзду, з боку вул. Гаванської, у напрямку вул. Набережної Перемоги. Під час руху, ОСОБА_4 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, змінив напрямок свого руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Solara» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у попутному напрямку, у сусідній лівій смузі. В результаті ДТП водію «Toyota Solara» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин нижньої губи, перелому коронки 31-го зубу; забою правого колінного суглобу, гемартрозу правого колінного суглобу, які відносяться згідно судово-медичної експертизи № 2022е від 23.06.2017 до середньої тяжкості. Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Toyota Prado» реєстраційний номер НОМЕР_1 не виконав вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», - невиконання яких, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1/659 від 21.07.2017, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Ці дії ОСОБА_4 , які виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, прокурором кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

14.01.2021 від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 до суду надійшла заява, згідно якої остання просила суд звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

14.01.2021 від представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 до канцелярії суду надійшла заява про відмову від позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, пов`язане з ушкодженням здоров`я.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні підтримали свою заяву та просили її задовольнити повністю.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяв захисника та представника потерпілої, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження.

Потерпіла та її представник не заперечували щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження та підтримали заяву про відмову від позову.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного.

Частиною 4 статті 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, ст. 44 КК України, передбачено, що особа яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції від 05.01.2017 (на момент вчинення кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Частиною 2 статті 12 КК України в редакції від 05.01.2017 (на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 286 КК України в редакції від 05.01.2017 (на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції від 30.12.2020, особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Частиною 4 статті 12 КК України в редакції від 30.12.2020 передбачено, що нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Частиною 1 статті 286 КК України в редакції від 30.12.2020 передбачено кримінальну відповідальність за Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, в обох редакціях КК України (на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент постановлення ухвали), передбачено трьох річний строк з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили для звільнення особи від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло понад три роки, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а за приписом вказаної статті кримінального закону і п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із закінченням строків давності, що є обов`язковим видом звільнення.

При закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, судом не вирішується.

Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Також, суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19.11.2019 року констатував, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Отже, суд за наявності підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою останнього ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Також, суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є недопустимим.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 598/1781/17 від 17 червня 2020 року звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою (Постанова ВС від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к).

Також судом ураховується те, що Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Наведені Верховним Судом умови, судом було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушенні, або ж з фактом його відсутності.

Щодо процесуальних витрат на залучення експертів під час досудового розслідування, а саме: на проведення судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1/659 від 21.07.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 122 КПК України, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи, здійснюються за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною Захисту). Натомість, у разі прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, судові витрати з неї не стягуються (постанова ВС ККС від 03.06.2020 року № 712/1710/19). Як вбачається з практики Верховного суду, суд, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, повинен вирішити дане питання, поклавши судові витрати на державу.

Що стосується заявленого у даному кримінальному провадженні цивільного позову, то суд приходить до наступного висновку.

Як випливає із змісту п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

З наведених роз`яснень, які узгоджуються із змістом ст. 129 КПК України про те, що цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові, слідує відсутність права суду розв`язувати цивільний позов в кримінальному провадженні, яке закривається.

Оскільки, представник потерпілої в даному кримінальному провадженні звернувся до суду з заявою про відмову від позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, пов`язане з ушкодженням здоров`я на підставі ст. ст. 49 ЦПК України та 128 КПК України, судом було роз`яснено наслідки цієї дії, що у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства має наслідком прийняття судом відмови від позову і закриття провадження в цій частині.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Так як відмова потерпілої від позову не суперечить закону, не порушує будь-чиїх прав і охоронюваних законом інтересів, суд вважає можливим прийняти відмову потерпілої ОСОБА_6 в особі її представника - адвоката ОСОБА_7 від позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 20862,78 гривень та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 206, 255 ЦПК України, ст.ст. 12, 44, 49, 286 КК України, ст.ст. 2, 7, 9, 122, 128, 129, 284, 286, 363, 369 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Заяву захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 від 14 січня 2021 року про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прийняти відмову від позову потерпілої ОСОБА_6 в особі її представника - адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 20862,78 гривень та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001769 від 19.06.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Речові докази по справі, а саме автомобіль «Toyota Prado» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Toyota Solara» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які передані власникам на відповідальне зберігання залишити у власників.
Процесуальні витрати на залучення експертів на досудовому розслідуванні на проведення судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1/659 від 21.07.2017 віднести на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію ухвали після її проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілій та її представнику.

Суддя ОСОБА_1