КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з Державною установою «Білоцерківська ВК № 35» матеріали справи за поданням начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
представника БВК № 35 ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2020 року відмовлено у задоволення подання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Апелянт зазначає про те, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі, що він неодноразово судимий, у зв`язку з чим суд відмовив в умовно-достроковому звільненні, є недоречним, оскільки цю частину покарання він відбув.
З посиланням на положення ст. 81 КК України засуджений наголошує на тому, що законодавець пов`язує можливість умовно-дострокового звільнення з певними підставами та умовами, і не зазначає, що наявність декількох судимостей є перешкодою.
З посиланням на практику Верховного Суду України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, засуджений переконаний, що оскаржувана ухвала не містить чіткого обґрунтування прийнятого рішення, а посилання суду на те, що він неодноразово судимий є безпідставним, так як вказані обставини були судом враховані при призначенні міри покарання за скоєний злочин, а тому повторно звертати увагу суду є недоцільним, так як суперечитиме принципу недопустимості повторної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, позицію засудженого, представника виправної колонії, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з матеріалами судового провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 24 травня 2017 року за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Вироком суду на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) у строк покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 14 серпня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

22 травня 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, яке обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_6 постановою начальника ДУ «Білоцерківська ВК (№ 35)» від 11. вересня 2019 року переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації при колонії. Початок строку: 15 червня 2017 року. Кінець строку: 15 жовтня 2021 року. У Білоцерківській виправній колонії (№35) відбуває покарання з 21 вересня 2017 року. Засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в установі характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має 4 заохочення. Порушень вимог відбування покарання не допускає, стягнень не має.

Відмовляючи у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, суд послався на те, що до ОСОБА_6 судом вже неодноразово, а саме двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час яких останній вчинив нові тяжкі злочини. Також ОСОБА_6 працює з вересня 2019 року, а перебуває в установі з 21 вересня 2017 року, і вказані обставини на час розгляду клопотання не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до відомостей, викладених у характеристиці на засудженого ОСОБА_6 , останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі і тяжких. При цьому, будучи звільненим 24 лютого 2012 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 29 днів за вироком Іванківського районного суду Київської області від 4 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 289, 297 КК України, яким останній був засуджений до 5 років позбавлення волі, ОСОБА_6 в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий злочин, за який був засуджений вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, і ому остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України призначено у виді 4 років позбавлення волі. 17 червня 2016 року ОСОБА_6 звільнений умовно-достроково на 3 місяці від подальшого відбуття покарання. Разом з тим 24 травня 2017 року Іванківським районному судом Київської області ОСОБА_6 знову засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 3 роки. Однак, ОСОБА_6 , під час іспитового строку за попереднім вироком вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.1 5, ч. 3 ст. 185 КК України, за яке 13 липня 2017 року засуджений та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України йому призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що засудженому ОСОБА_6 неодноразово надавалась можливість довести своє виправлення та перевиховання, однак, останній належних висновків для себе не робив і знову вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень.

Окрім того, згідно з наявними у матеріалах провадження даними, 20 грудня 2019 року рішенням комісії відмовлено у застосуванні до засудженого положень ст. 101 КВК України, а 24 липня 2019 року - відмовлено у застосуванні до засудженого положень ст. 82 КВК України. 11 вересня 2019 року комісією повторно розглянуто питання щодо застосування до засудженого положень ст. 101 КВК України і постановою начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» засуджений переведений на дільницю соціальної реабілітації.

При цьому за весь період відбуття покарання ( 16 червня 2017 року до 11 вересня 2019 року) тільки 31 липня 2019 року ОСОБА_6 отримав перше заохочення.

Згідно з ч. 1 ст. 101 КВК України до дільниці соціальної реабілітації переводяться засуджені, які не стали, а стають на шлях виправлення, за умови відбуття певного строку призначеного їм покарання. Таким чином, станом на 11 вересня 2019 року ОСОБА_6 як особа, яка стає на шлях виправлення і відбув не менше третини строку покарання, був переведений до дільниці соціальної реалізації.

Протягом 2019-2020 років ОСОБА_6 ще тричі було заохочено за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а також за підсумками роботи за певний квартал року.

Разом з тим, відповідно до матеріалів провадження, протягом вересня 2017 року - вересня 2019 року засуджений ОСОБА_6 не працював, оскільки заробітна плата не нараховувалась, і будь-яких доказів на спростування зазначених обставин ні засуджений, ні представник виправної колонії не навели. Вказані обставини свідчать, що засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований безпосередньо перед настанням підстав можливого застосування до нього положень ст. 81 КК України, що не свідчить про виправлення та перевиховання останнього.

Таким чином беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволення подання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, - залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3