Провадження №1-кп/761/435/2020
В И Р О К
іменем України

02 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, судове засідання у кримінальному провадженні № 0000371 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2016 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінське АР Крим, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого,офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого та засудженого вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 11 лютого 2011 року за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 153, ст. 70КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 16 травня 2014 року звільненого від відбування покарання на підставі ч. 4 ст. 84 КК України на невідбутий строк 3 роки 3 місяці 21 день; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 14 січня 2016 року, приблизно о 23 год. 30 хв., проходячи спільно зі своїм знайомим по східцях підземного переходу неподалік від будинку АДРЕСА_3 , вступив у словесний конфлікт з раніше незнайомимйому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 .
В ході даного конфлікту, 14 січня 2016 року приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, опинившись навпроти ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, витягнув з кишені свого одягу ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс ним один удар останньому в праву частину живота, чим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 346/е від 11 березня 2016 року, спричинив потерпілому колото-різану рану на передній черевній стінці у лівій здухвинній ділянці, з раневим каналом, що відходить від неї в заднє-медіальному напрямку, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, вісцеральна очеревина в ділянці лівої стінки сечового міхура та ушкоджується його ліва стінка, крововилив в черевну порожнину проникаюче колото-різане поранення живота. Дані ушкодження утворились внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав, та надав показання, згідно яких 14 січня 2016 року після 22 години познайомився з чоловіком, який пригостив його пивом в пивоварні. Вийшовши на вулицю, вони побачили чотирьох хлопців, які йшли їм назустріч та один із них штовхнув його плечем, внаслідок чого між ними почалась словесна лайка, в перебігу якої незнайомі чоловіки почали його бити. Побоюючись за своє життя, він дістав ніж, який був при ньому, та зробив декілька хаотичних рухів. Після цього сварка поєднана з бійкою припинилася та усі між собою помирились, вибачились один перед одним та він викинув ніж. В подальшому через декілька днів його затримали та він дізнався, що у одного із хлопців ( ОСОБА_11 ), з яким він мав конфлікт, виявили поранення живота.
Не зважаючи позицію обвинуваченого, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані стороною обвинувачення, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_6 , вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яка підтверджується наступними доказами, а саме:
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 надав показання, згідно яких у 2016 році він та троє друзів спускалися по східцях підземного переходу неподалік станції метро «Політехнічний інститут» в м. Києві та між двома його друзями, які йшли спереду нього та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. Маючи намір залагодити ситуацію, він підійшов до них, однак вказана лайка переросла в бійку в ході якої обвинувачений дістав ножа та закричав: «Не підходь». Після чого, їхня бійка закінчилися та ОСОБА_6 запитав чи ні кого він не поранив, вони повідомили, що ні, однак побачивши у друга розсічення брові, поїхали до лікарні. Приїхавши до лікарні, він побачив, що у нього мокра куртка розстебнувши яку виявив порання. Крім того, ОСОБА_11 повідомив суд, що будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 він не має.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав показання згідно яких у січні 2016 році він та троє його друзів спускалися по східцях підземного переходу неподалік станції метро «Політехнічний інститут», в ході руху він зачепив плечем ОСОБА_6 , попросив у нього вибачення, однак останній не пробачив його, та між ними почався словесний конфлікт. У цей час до них наблизилися його двоє товаришів, які спускалися по заду них, щоб залагодити словесну перепалку, однак розпочалася бійка, в ході якої він почув від ОСОБА_15 , що у ОСОБА_6 ніж. Коли на обличчі ОСОБА_15 з`явилась кров, бійка припиналась. Після якої вони помирились між собою та знайомий обвинуваченого повіз ОСОБА_15 до лікарні. Перебуваючи у лікарні, ОСОБА_11 виявив у себе поранення живота, внаслідок якого його прооперували.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надав показання, згідно яких у січні 2016 року він приймав участь у бійці, яка відбулась поблизу підземного переходу станції метро «Політехнічний інститут» у м. Києві. Він та троє його друзів спускалися по східцях підземного переходу та на виході з якого між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 сталася словесна перепалка. У зв`язку з цим він та його товариші підійшли, щоб з`ясувати причину конфлікту. Однак ОСОБА_6 завдав йому удар рукою в обличчя, внаслідок чого розпочалася бійка, під час якої він побачив в руках обвинуваченого ніж, голосно попередивши про це інших, разом з ОСОБА_13 відбіг в сторону. Після чого усі заспокоїлися, а коли виявили у нього на обличчі кров, обвинувачений запропонував відвезти його до травмпункту. Товариш обвинуваченого, який був на автомобілі, відвіз його своєю машиною до лікарні, до якої згодом приїхали його друзі, де у ОСОБА_11 було виявлено ножове поранення.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав показання згідно з яких, у січні 2016 році він та троє його друзів спускалися по східцях підземного переходу неподалік станції метро «Політехнічний інститут». В ході руху ОСОБА_16 зачепив рукою ОСОБА_6 та між ними виник конфлікт, який переріс в штовханину. Оскільки він з друзями йшли по двоє, він, ще один товариш підійшли з`ясувати, що відбувається. Після цього почалась бійка, в ході якої він побачив у ОСОБА_6 ніж та конфлікт між ними одразу зупинився. Після цього вони поїхали у лікарню, оскільки у ОСОБА_15 було розсічення брові де з`ясували, що також у потерпілого ОСОБА_11 ножове поранення. Крім цього свідок повідомив суду, що, яким чином ОСОБА_6 наніс поранення ножем потерпілому, йому не відомо.
Крім того, винуватість ОСОБА_6 , доводиться іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 січня 2016 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_11 заявив, що 14 січня 2016 року о 23 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, станція метро «Політехнічний інститут» невідома особа спричинила йому проникаючу колото-різану рану живота;
довідкою з Київської міської клінічної лікарні №4 від 15 січня 2016 року, відповідно до якої, ОСОБА_11 15 січня 2016 року звернувся за медичною допомогу до приймального відділення з приводу проникаючої колото-різаної рани живота, дотичними ушкодженнями спини;
протоколом огляду місця події від 15 січня 2016 року, відповідно до якого,у присутності понятих, здійснено огляд коридору Київської міської клінічної лікарні № 4, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 17. В даному коридорі медична сестра надала речі потерпілого ОСОБА_11 - джинси, майку, кофту та куртку з плямами бурого кольору. Крім того, куртка має різану діру, а також повідомила, що це речі пацієнта ОСОБА_11 , який перебуває у реанімаційному відділенні з діагнозом проникаюча колото-різана рана живота з пошкодженням сечового міхура;
протоколом огляду місця події від 15 січня 2016 року з фотознімками, відповідно до якого здійснено огляд місцевості за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 26;
протоколом затримання ОСОБА_6 від 18 січня 2016 року,відповідно до якого, останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України та серед його речей виявлено та вилучено светр та куртку шкіряну;
протоколом огляду від 20 січня 2016 року, відповідно до якого слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 в ході огляду светра виявлено плями червоно-бурого кольору, на куртці виявлено з внутрішньої сторони плями речовини бурого кольору та пошкодження тканини в нижній частині;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 січня 2016 року відповідно до яких в присутності понятих, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказали на ОСОБА_6 , який 14 січня 2016 року завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 лютого 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , який 14 січня 2016 року наніс йому тілесне ушкодження;
протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів від 19 січня 2016 року з протоколом перегляду відеозапису, відповідно до яких ОСОБА_6 відтворив події, що відбувались 14 січня 2016 року з ним та компанією з чотирьох невідомих йому чоловіків;
протоколом тимчасово вилучення майна від 17 лютого 2016 року, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року вилучено історію хвороби № 700 ОСОБА_18 ;
висновком судово-медичного експерта ОСОБА_19 від 11 березня 2016 року № 346/Е, відповідно до якого у гр. ОСОБА_11 під час його звернення 14 січня 2016 о 23 год.54 хв. за медичною допомогою виявлені колото-різана рана, розміром 3х0,5 см на передній черевній стінці у лівій здухвинній ділянці, з рановим каналом, що відходить від неї в заднє-медіальному напрямку, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, вісцеральна очеревина в ділянці лівої стінки сечового міхура та ушкоджується ліва стінка його, крововилив в черевну порожнину (до 150 мл крові) проникаюче колото-різане поранення живота. Дані ушкодження утворились внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження;
висновком судово-психіатричної експертизи від 02.02.2016 № 74, відповідно до якого ОСОБА_6 на психічний розлад не страждав та не страждає, за своїм психічним станом міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;
висновком експерта № 134 від 19 січня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено крововилив на слизовій оболонці верхньої губи в центрі; синці - по зовнішній та задній поверхнях лівого стегна у середній третині. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, могли утворитись 14 січня 2016 року внаслідок трьох травматичних впливів та відносяться до Легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення, допитавши учасників кримінального провадження, свідків обставин вчинення кримінального правопорушення, проаналізувавши версію обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він дістав ніж з метою залякати нападаючих та зупинити напад з боку ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , суд прийшов до переконання, що така версія спростовується сукупністю показань, наданих усіма учасниками вказаної події.

Зазначені докази, у своєму взаємозв`язку створюють чітке розуміння, що ОСОБА_6 , діставши ніж, не намагався його якимось чином продемонструвати чи повідомити про наявність у нього такого знаряддя, та сповістити учасників конфлікту про те, що в разі продовження його побиття,він буде застосувати його, а навпаки, мовчки без будь яких попереджень наніс ним цілеспрямований удар ОСОБА_11 в область живота, і лише після цього голосно вигукнув, що в нього ніж, після чого це знаряддя було помічено учасниками бійки та вона припинилася.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачений, намагаючись переконати суд, що він перебував у стані необхідної оборони в момент заподіяння ножем потерпілому проникаючого поранення черевної порожнини, таким чином здійснює свій захист та бажає уникнути відповідальності за вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення.

Виходячи з отриманих судом показань обвинуваченого, аналізуючи їх в сукупності з іншими описаними нижче допустимими та належними доказами, обстановкою та обставинами, за яких відбувалась подія злочину, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_11 не був озброєний будь-яким предметом, пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, як і його товариші, суд дійшов переконливого висновку про те, що ОСОБА_6 діяв не в умовах реального посягання на своє життя чи здоров`я, що виключає наявність ознак стану необхідної оборони.

ОСОБА_6 , на думку суду, не перебував і в стані уявної оборони, а наніс поранення потерпілому саме з мотивів раптово виниклої особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_11 , при цьому, з урахуванням характеристик знаряддя злочину та локалізації заподіяного тілесного ушкодження, суд прийшов до стійкого переконання, щодо наявності прямого умислу в ОСОБА_6 , направленого саме на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

Таким чином, суд дослідивши, оцінивши та проаналізувавши отримані, досліджені і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, прийшов до переконання, що вина ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом. На думку суду, по справі зібрано достатня кількість доказів на підтвердження такої вини. При цьому, детально вивчивши обстановку у якій перебували обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_11 під час події, які відбувалися 14 січня 2016 року, послідовність та характер дій кожного з них та, виходячи з ступеня тяжкості та характеру заподіяного потерпілому ОСОБА_11 тілесного ушкодження, його локалізації, суд дійшов стійкого переконання про наявність в обвинуваченого прямого умислу, спрямованого саме на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, та вбачає в діях ОСОБА_6 наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку та виключає з числа доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: протокол огляду предметів від 18 січня 2016 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон «Айфон 6» в ході огляду якого, оглянуто фотознімок автомобіля марки «Мерседс Віто», д.н.з. НОМЕР_1 ; висновок експерта ОСОБА_20 від 17 лютого 2016 року № 69 та від 22 лютого 2016 року №70, відповідно до якого, на наданому на експертизу светрі та куртці ОСОБА_6 , виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_11 так і від ОСОБА_6 так і від цих двох осіб разом. На наданих на дослідження куртці, джинсових брюках ОСОБА_11 , виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_11 так і від ОСОБА_6 так і від цих двох осіб разом; висновок експерта ОСОБА_21 від 29 лютого 2016 року № 39/ц, відповідно до якого при дослідженні 2-х складаних ножів кров та клітини з ядрами не знайдені, оскільки вказані матеріали не містять дані, що встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинення ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, думку потерпілого.

Особі, яка вчинила кримінально каране діяння, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, думку потерпілого ОСОБА_11 , який претензій до обвинуваченого не має, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання стосовно ОСОБА_6 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_6 є раніше неодноразово засудженою особою, покарання за які невідбуте, беручи до уваги вимоги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року, суд приходить до висновку, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва 18 березня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,слід виконувати самостійно.

За даними матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 затримано 18 січня 2016 року та він16 грудня 2016 року був звільнений з під варти в залі суду.
За правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно до пункту 103 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні вчинив кримінальне правопорушення14 січня 2016 року, тобто в період до з 24 грудня 2015 року до 30 червня 2017 року, попереднє ув`язнення останньому з моменту затримання з 18 січня 2016 року до звільнення з під варти в даному кримінальному провадженні16 грудня 2016 року слід зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

У зв`язку з ухваленням судом рішення про призначення ОСОБА_6 реальної міри покарання суд вважає, що до набрання вироком законної сили відносно нього, з метою запобігання ризику уникнути останнім відбування призначеного покарання, йому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Даних щодо наявності речових доказів у кримінальному провадженні, прокурором не надано.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 02 липня 2020 року, зарахувавши до нього термін його попереднього ув`язнення в ДУ "Київський слідчий ізолятор" з 18 січня 2016 року по 16 грудня 2016 року за правилами ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , виконувати самостійно.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_1