Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0006449 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, неодруженого, без постійного місця проживання, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 28 лютого 2018 року.
Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 197,74 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він, 03 липня 2017 року близько 21 год. 00 хв. за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік кафе «Дорожнє», що на площі Привокзальній, 7 в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні одного удару в області ніг потерпілого ОСОБА_9 , в результаті чого останній втратив рівновагу та впав на землю, відкрито заволоділи належним останньому мобільним телефоном марки «Nokia 5230», вартістю 466, 67 гривень, чим завдали потерпілому фізичну та майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить суд вказаний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 цього Кодексу, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі у межах строку попереднього ув`язнення та звільнивши його з-під варти в залі суду.
Також захисником заявлено клопотання про допит засудженого ОСОБА_8 , який відбуває покарання у державній установі «Катеринівська виправна колонія №46».
В обґрунтування цих вимог зазначила, що ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, визнавав себе винним лише у відкритому заволодінні телефоном потерпілого. Водночас, у своїх показаннях обвинувачений послідовно стверджував, що не наносив потерпілому тілесні ушкодження та не домовлявся попередньо із ОСОБА_8 про вчинення злочину, однак місцевим судом це не взято до уваги.
Захисник вказала на те, що свідок ОСОБА_10 не був очевидцем попередньої змови на вчинення цього злочину між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 і не бачив, що саме ОСОБА_5 наносив удари потерпілому, стверджуючи, що тілесні ушкодження наносила одна особа. Однак, сторона обвинувачення нанесення одного удару в ділянку ноги потерпілого ставить у вину і ОСОБА_5 і ОСОБА_8 .
Апелянт зазначила, що і потерпілий не вказував на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відбулась попередня змова на вчинення грабежу та що саме ОСОБА_5 наносив йому удари.
Крім того, на думку апелянта, відеозапис з камери спостереження кафе «Дорожнє» також не підтверджує попередньої змови між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , оскільки як вбачається з цього запису, коли розпочалась розмова, а в подальшому шарпанина між потерпілим і ОСОБА_8 , то ОСОБА_5 стояв осторонь і, лише після того як вказані особи побігли мостом, обвинувачений пішов за ними.
Не погоджується захисник також з висновком місцевого суду, що вина ОСОБА_5 , підтверджується вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23.11.2017 р., яким засуджено ОСОБА_8 за ряд злочинів, в тому числі і за цим епізодом - ч.2 ст.186 КК України. Зокрема вказала, що при судовому розгляді даного провадження на підставі ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) докази не досліджувались у зв`язку з визнанням обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, а тому з метою повного та об`єктивного судового розгляду, вони звертались до місцевого суду про допит ОСОБА_8 в режимі відео конференції, однак це клопотання було залишено без задоволення.
Також адвокат вказала на те, що судом ухвалено обвинувальний вирок на підставі наданих стороною фотокопій документів, а не їх оригіналів, які належним чином не були завірені.
Окрім того, захисник вказал, що всі слідчі та процесуальні дії у цьому кримінальному провадженні слідчими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було вчинено без належних повноважень, оскільки слідчому ОСОБА_11 надавалось доручення на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004461, а не у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , та відсутній документ щодо повноважень на здійснення досудового розслідування у даному провадженні слідчим ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання на зживися, про причини своєї неявки суд не попередив, клопотання про відкладення розгляду не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про наявність в діях обвинуваченого саме складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для її задоволення не вбачається.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, ставлячи вимогу про зміну кваліфікації дій ОСОБА_5 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 цього Кодексу, стороною захисту не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, встановлених судом першої інстанції із обґрунтуванням з яких підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний таке дослідження провести. Тому, колегія суддів, приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені місцевим судом, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так із наданих місцевому суду показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що близько 21 год. 03 липня 2017 року він зайшов до кафе «Дорожнє», що в м.Рівне, площа Привокзальна, 7, де за столиком праворуч помітив двох незнайомих йому раніше осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які дивились в його сторону. Коли він вийшов з кафе, то помітив, що його переслідують двоє осіб, тому прискорив рух. Вказав, що ці особи його наздогнали та вдарили в район потилиці, чим збили його з ніг. Також потерпілий показав, що удари йому наносив ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 витяг у нього з кишені мобільний телефон.

При цьому, потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка з іншою невідомо мою особою, наносили йому удари та витягли його мобільний телефон, що стверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08 серпня 2017 року. Також при проведенні слідчого експерименту, потерпілий показав механізм та обставини нанесення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його мобільним телефоном.

Зазначені показання потерпілого щодо обставин відкритого викрадення його мобільного телефону, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у провадженні, зокрема з показаннями свідка ОСОБА_10 та письмовими доказами цього провадження.

Зокрема свідок ОСОБА_10 підтвердив той факт, що 03 липня 2017 року близько 21 год. біля залізничного вокзалу в м.Рівне, двоє невідомих осіб, один з яких виявився ОСОБА_5 , били потерпілого, який лежав на землі. ОСОБА_5 витягнув мобільний телефон з кишені потерпілого, однак коли вони були помічені, то втекли в одному напрямку.

Водночас наявність узгодженості в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_8 при відкритому заволодіння мобільним телефоном потерпілого підтверджується і відеозаписом з камер відеоспостереження кафе «Дорожнє» (м.Рівне, вул. Привокзальна, 7), згідно якого, вказані особи шарпали потерпілого за одяг і не давали йому можливості піти, а після того, як він від них вирвався, побігли за ним.

Окрім того, місцевим судом досліджувався вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року, яким було визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за вчинення ряду злочинів, в тому числі і за відкрите заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_9 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке було вчинене 03 липня 2017 року близько 21 год.

З огляду на те, що під час судового розгляду ОСОБА_8 визнавав свою вину у вчиненні цього злочину, за обставин, викладених у вироку, а даний вирок на даний час набрав законної сили, тому колегія суддів вважає клопотання сторони захисту про допит засудженого ОСОБА_8 як свідка, позбавленим підстав та недоцільним.

Так, згідно роз`яснень, які містить п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у злочинах проти власності» злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

При цьому, колегія суддів зауважує, що домовленість на спільне вчинення грабежу повинна мати місце до початку вчинення злочину, тобто до виконання тих дій, що утворюють об`єктивну сторону цього злочину. Проте за який саме час до початку грабежу виникла домовленість для кваліфікації не має значення. Так, грабіж буде вважатися вчиненим за попередньою змовою як тоді, коли особи домовилися про його вчинення за місяць до початку, так і тоді, коли така змова мала місце за кілька хвилин до початку відкритого заволодіння.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Докази, дослідженні місцевим судом та перевірені під час апеляційного розгляду, у своїй сукупності підтверджують правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 та наявності в його діях кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки у діях ОСОБА_5 та ОСОБА_8 існувала узгодженість, а також спільний умисел на корисливий мотив, адже ці особи разом вийшли з кафе за потерпілим, і після того, як ОСОБА_8 збив потерпілого з ніг, ОСОБА_5 витягнув у нього з кишені мобільний телефон.

Тому не знайшли свого підтвердження апеляційні доводи захисника щодо недоведеності попередньої змови між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на відкрите заволодіння мобільним телефоном потерпілого.

Крім того, колегія суддів визнає позбавленими підстав і доводи захисника щодо виключення кваліфікуючої ознаками «насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого», оскільки хоча тілесні ушкодження потерпілому наносив ОСОБА_8 , однак рядом вказаних вище доказів доведено, що обвинувачений ОСОБА_5 діяв з ОСОБА_13 за попередньою змовою, а їх спільні дії охоплювались єдиним умислом.

Також колегія суддів вважає позбавленими підстав доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , оскільки ці докази є копіями, а не оригіналами документів.

Зокрема, таке клопотання про визнання недопустимим доказів заявлялось захисником і під час судового розгляду та, як було встановлено місцевим судом, у матеріалах кримінального провадження наявна постанова прокурора Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 від 26 вересня 2017 року, якою постановлено виділити із кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00004461 від 03.07.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_5 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Фактичне виділення матеріалів досудового розслідування шляхом виготовлення фотокопій із їх оригіналів було доручено старшому слідчому слідчого відділу Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_11 .

Досудове розслідування доручено СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.

До вказаної постанови долучено додаток із переліком документів, які підлягають виділенню.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з тим, що копії документів завірені неналежним чином, оскілки на всіх копіях документів наявний відтиск печатки Рівненської місцевої прокуратури «Для копій». Водночас, колегія суддів зауважує, що кримінальний процесуальний закон не встановлює чітких вимог, як саме повинні завірятись матеріали, виділені в окреме кримінальне провадження.

Разом з тим, зважаючи на те, що за даними витягу з ЄРДР досудове розслідування даного кримінального провадження було доручено СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, то колегія суддів приходить висновку, що у слідчих слідчого відділу Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були належні повноваження на здійснення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що даний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3