Справа № 199/7551/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000301 відносно ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів, беручи до уваги, що ОСОБА_7 повідомлений про підозру у скоєнні двох епізодів умисного тяжкого корисливого злочину грабежу, раніше судимий за умисні тяжкі злочини, може переховуватись, скоювати злочини.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили суд змінити йому запобіжний захід на інший, який не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на домашній арешт.

Представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишила на розсуд суду рішення відносно заявлених клопотань.

Вирішуючи заявлені клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до вимоги ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 стала наявність обґрунтованої підозри у можливої причетності ним до скоєння умисного тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а підставою для продовження дії запобіжного заходу є наявність обвинувального акта, відповідно до якого він продовжує обвинувачуватися у вчиненні грабежу, вчиненого повторно, за що законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на думку суду, вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією Європейського Суду з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії від 06.04.2000» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи.

У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.

На теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, приймає до уваги репутацію обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, відбув покарання у вигляді позбавлення волі, звільнившись з місця позбавлення волі 07.05.2020 та через незначний час повторно був повідомлений про підозру у скоєнні умисного тяжкого злочину, не працював, може скоювати нові злочини, що докази, за якими ОСОБА_7 за станом здоров`я не може перебувати в слідчому ізоляторі, суду не надано, та є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, ОСОБА_7 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду.

При цьому, суд також враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд враховує, що згідно усталеної практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до ст.183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, при продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує необхідність виконання процесуальних рішень суду та запобіганню спробам ухилення обвинуваченого від суду або переховування, скоювати злочини, що є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у з зв`язку з викладеним та наявністю фактів про існування реального суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст.131,132,199,331,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпро - у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на 60 (шістдесят) днів, тобто до19 лютого 2021 включно.

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_7 та захиснику в задоволенні клопотання про зміну йому запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання, потерпілим та їх представникам для відома.

Учасники судового провадження (крім прокурора) на ухвалу суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1