Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

23 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000219,

у с т а н о в и в :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року ОСОБА_3 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України і їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних видів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

04.05.2020 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Компанія «Інто Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи право на подання апеляційної скарги, представник зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2020 року, в основу якого покладено вказаний вирок, відмовлено в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Компанія «Інто Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 274 366 гривень. Оскільки вирок слугував підставою для збільшення податкових зобов`язань, тобто стосується прав та обов`язків юридичної особи ТОВ «Компанія «Інто Україна», яка повинна мати право на відшкодування даної суми, це право може бути реалізовано лише в разі призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому посилається на положення ст.55, п.8 ч.3 ст.129 Конституції України щодо забезпечення права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування посадових і службових осіб та права на апеляційний перегляд справи, рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у контексті забезпечення права на справедливий суд, загальні засади кримінального провадження, як то верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальний рішень, дій чи бездіяльності.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції, пропуск якого представник мотивує тим, що копію вироку отримав 28.04.2020 року, і з його змісту вбачається, що судовий розгляд відбувся без дослідження доказів у порядку, передбаченому ч.3 т.349 КПК України, та без участі захисника.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вона подана особою, яка не має на це права.
Статтею 393 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, до яких відносяться: обвинувачений, його законний представник чи захисник, прокурор, потерпілий, або його законний представник чи представник, цивільний позивач, його представник або законний представник, цивільний відповідач або його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, фізична або юридична особа стосовно вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду, третя особа стосовно питання про спеціальну конфіскацію, викривач, а також інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно з ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Доводи представника, що він має право на апеляційне оскарження, адже згідно з п.8 ч.1 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення, є його довільним тлумаченням Основного Закону України. Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого є і однією із загальних засад кримінального провадження, що знайшла своє втілення у ст.24 КПК України, і кожному гарантується право на таке оскарження, однак у порядку та у спосіб, передбачений законом.

Згідно з ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Водночас, вирок суду першої інстанції стосується виключно ОСОБА_3 . Судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України. Обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою оспорювалися і ОСОБА_3 визнала, що вчинила пособництво фіктивному підприємництву, тобто за грошову винагороду сприяла невстановленим досудовим розслідуванням особам у придбанні ТОВ «Голд Трейд» з метою прикриття незаконної діяльності, а після державної реєстрації змін до установчих документів та відкриття рахунку в банку відповідно до раніше досягнутих з цими невстановленими особами домовленостей самостійно підприємницьку діяльність не здійснювала, угоди не укладала, печаткою підприємства не користувалася, а реєстраційній та установчі документи підприємства передала вказаним особам, що дало змогу вести незаконну діяльність з мінімізації податкових зобов`язань та неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість шляхом оформлення фіктивних документів фінансово-господарської діяльності та податкової звітності на безтоварні операції.

Непереконливими є і посилання представника на положення ч.6 ст.78 КАС України, у відповідності з якими вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.Зміст вказаної норми свідчить про те, що вирок є преюдицією лише щодо певних питань і щодо особи, стосовно якої він ухвалений.
Що стосується рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, то викладені в ньому висновки вирвані з основного контексту, оскільки вказаним рішенням визнано порушенням права на судовий захист відмову суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг,

оформлених відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Всупереч твердженням в апеляційній скарзі у вироку відсутні дані, які б давали підстави вважати, що судове рішення стосується прав, свобод чи інтересів ТОВ «Компанія «Інто Україна», а відтак адвокат ОСОБА_2 не наділений правом у даному кримінальному провадженні подавати апеляційну скаргу, і її належить повернути.

У зв`язку з відсутністю законних підстав для відкриття провадження за апеляційною скаргою розгляд питання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції є недоцільним.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_3 повернути.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1