ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/617/20 Справа № 712/5746/18 Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарях ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурораОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_10 - присутнього в режимі

відеоконференції в приміщенні Солом`янського

районного суду м. Києва

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 09 липня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженку м.Первомайськ Миколаївської області, громадянку

України, працюючу лікарем в Черкаському обласному шкірно-

венерологічному диспансері, з вищою освітою, незаміжню,

зареєстровану за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (в ред. станом на 27.11.2017) та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цивільний позов заявлений Черкаською місцевою прокуратурою в інтересах КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР грошові кошти в сумі 2262,30 грн. за лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1144 грн..

Стягнуто з ОСОБА_9 за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, судово-медичної та авто технічної експертизи та додаткової судової авто технічної експертизи суму в розмірі 10048.00 грн. та 3768, 00 грн., - на користь Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (Код ЕДРПОУ 02883096, р/р 9135 в ДКСУ м. Київ, Код банку 820172).

Знято арешт, накладений на автомобіль «Skoda Fabia Combi 1.2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 , ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.05.2018.

Вирішено долю речового доказу,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком, ОСОБА_9 , 29.11.2017 близько 13 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Fabia Combi 1.2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині прилеглої території неподалік будинку № 17, що по вулиці Сумгаїтська в м. Черкаси проявила неуважність та порушила вимоги: п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Під час руху водій ОСОБА_9 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованою про виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, на проїзній частині прилеглої території неподалік будинку АДРЕСА_3 , проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, а тому в момент, коли через вказану ділянку проїзної частини почав рух пішохід ОСОБА_8 , 1984 року народження, що перетинав проїзну частину прилеглої території справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого нею транспортного засобу, а продовжила рух прямо та скоїла наїзд на останнього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29.03.2018 № 02-01/384 отримав тілесні ушкодження: травму лівого колінного суглобу з переломом внутрішнього виростку лівої стегнової кістки, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/353 від 19.04.2018, з порушенням водієм автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даним вироком адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою в якій просив скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України та ухвалити новий - виправдувальний вирок. Також просив дослідити та врахувати клопотання сторони захисту щодо сумнівності доказів, викладені факти та аргументи, прийняти відповідні процесуальні рішення щодо зазначених у них доказів. Оцінити дії суду першої інстанції під час розгляду зазначених клопотань відповідно до законодавства (т.1 а.с.223-228).

Також апелянт просив дослідити всі докази, які суд першої інстанції зазначив як докази, якими доведено винуватість особи, зокрема: - показання потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.с.244) та які містяться у технічних записах; - показання свідка ОСОБА_12 (т.2 а.с.243) та які містяться у технічних записах; - протокол огляду місця події з додатками (т. 1 а.с.4-15); - протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_12 від 07.04.2018 (т.1 а.с.47-53); - протоколи проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_8 від 23.10.2018 (т.1 а.с. 47-53, т. 1 а.с. 87-94); - протокол проведення слідчого експерименту із обвинуваченою ОСОБА_9 від 25.10.2018 (т.1 а.с. 95-103); - висновок експертів №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 (т.1 а.с. 152-160); - висновок експерта автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019 (т.1 а.с. 175-177); - висновок судово-медичного експерта №02-01/384 від 29.03.18 (т.1 а.с.39); - висновок судової автотехнічної експертизи №4/353 від 19.04.2018 (т.1 а.с. 60-63).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 зазначив, що прийняте судом першої станції рішення необґрунтоване та явно незаконне, а викладені у ньому факти не відповідають об`єктивним обставинам справи. Розгляд справи судом першої інстанції відбувався упереджено, ігнорувалися обґрунтовані аргументи сторони захисту, викладені на об`єктивно існуючих фактичних даних.

У рішенні суду першої інстанції містяться суперечливі фактичні дані, покази потерпілого та свідків відрізняються у тих технічних нюансах, які мають значення для справи. Зазначені протиріччя не були усунуті під час судового розгляду, а навпаки були покладені в обґрунтування рішення.

Крім того, у рішенні суду першої інстанції міститься неправдива інформація про досліджені докази. А опис деяких доказів та встановленої під час їх дослідження інформації, вказує на їх сумнівність, недопустимість чи неналежність і одночасно суд посилається на такі докази, як на докази обвинувачення. Деякі фактичні дані навіть у самому судовому рішенні або викладені неправдиво чи упереджено або інше обґрунтування суперечить іншому.

Наприклад, цитата з вироку: «Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою, її винуватість підтверджується показами допитаних у судовому засіданні потерпілого, свідків, експерта, також зібраними по справі доказами в їх сукупності, а саме (т.2 а.с.243-254): - допитаний ОСОБА_8 суду показав…. асфальт був мокрий, але не слизький, на дорозі було дві ями, одна з лівого боку, друга з правого… (примітка захисника: звертає увагу суду, що ні в протоколі огляду місця пригоди, ні на схемі ДТП ям не зазначено - але їх наявність вказує на неможливість ОСОБА_9 рухатися там де зазначив потерпілий, а стан проїзної частини впливає на розрахунки експертів);

- свідок ОСОБА_12 суду показав … коли вони переходили дорогу вона була слизька.... Понятих при огляді місця ДТП не було … (примітка захисника: навіть свідок, який є знайомим потерпілого, підтвердив у суді показання ОСОБА_9 , що понятих не було, але суд ігнорує і цей факт, і той, що поліція понятих за вказаними адресами не знайшла і вважає твердження захисту абсурдним, бо у протоколі написано, що поняті були)...

- допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_13 суду показав, що на експертизу була надана медична картка на ім`я ОСОБА_8 , слідчим ОСОБА_8 на експертизу не направлявся, медичну карту нібито дивився також лікар рентгенолог (примітка захисника: хоча медична картка до матеріалів справи не долучалась, судом не досліджувалось, експертом рентгензнімки чи потерпілий не досліджувались, не кажучи вже про те, що слідчим призначалася експертиза саме тіла потерпілого ОСОБА_8 , а не його медичної картки. Яким чином експерт з медичної картки встановив механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілим взагалі не відомо і під час судового розгляду так і не з`ясувалось, оскільки експерт під час допиту надав пояснення стосовно своїх дій, що він довіряє слідчому та фактично лише переписав обставини утворення тілесних ушкоджень з постанови про призначення експертизи, надати пояснень стосовно методів визначення механізму утворення тілесних ушкоджень за медичною карткою та щодо відсутності у висновку дослідницької частини не зміг;

- висновком експертів №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18, згідно якого … Із урахуванням встановленого механізму наїзду, свідчення ОСОБА_8 на слідчому експерименті від 23.10.2018, з технічної точки зору, необґрунтовані;

- висновком експерта автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019, згідно якого … Із урахуванням показів ОСОБА_9 , які викладені в ухвалі, вона не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , а з урахуванням показів ОСОБА_8 водій ОСОБА_9 мала можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 ..

Тобто саме такими доказами та саме такою їх сукупністю обґрунтовується визнання винною ОСОБА_9 та вирок суду.

Фактично рішення суду ґрунтується лише на показах потерпілого ОСОБА_8 , які неодноразово змінювалися під час досудового слідства та судового розгляду - ймовірно з метою узгодження із позицією обвинувачення. Ці покази відповідно до висновків судових експертів неодноразово визнавалися технічно необґрунтованими та такими, що суперечать показам свідка та іншим матеріалам справи. Інші ж докази сторони обвинувачення - всі до єдиного відповідно до вимог законодавства є сумнівними або недопустимими, починаючи із протоколу огляду місця пригоди, закінчуючи висновками експертів.

На думку сторони захисту, у даному випадку суд першої інстанції під час розгляду справи та прийняття рішення керувався лише внутрішнім переконанням, не врахувавши вимоги положень ст.7 КПК України, якими визначені загальні засади кримінального провадження, порушивши їх більшість та не врахувавши положення ст.ст.94, 370 КПК України, що є обов`язковою складовою судового рішення, крім внутрішнього переконання, повинні бути всебічність, повнота, неупередженість та законність.

Відповідно до положень ст.94 КПК України кожний доказ повинен бути оцінений судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність всіх доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Цих положень не було дотримано судом у даній справі.

У вироку зазначено, що сторона захисту просила визнати недостовірними та недопустимими фактичні дані, отримані з протоколу огляду місця пригоди та інші докази. При цьому, суд некоректно викладає аргументи сторони захисту щодо протоколу огляду місця пригоди, а щодо інших доказів взагалі не зазначає аргументів сторони захисту та підстав їх відхилення. Суд першої інстанції проігнорував аргументи сторони захисту щодо сумнівності одних доказів та недопустимості інших, не обґрунтував належним чином підстави для відмови у задоволенні клопотань про виключення доказів із переліку, а лише формально зазначив, що нібито аргументи сторони захисту не заслуговують на увагу та нібито спростовуються матеріалами справи, що не відповідає дійсності.

Щодо протоколу огляду місця пригоди суд, опустивши інші аргументи сторони захисту, письмово викладені у відповідних клопотаннях, зазначив лише один про те, що нібито під час огляду не було понятих.

При цьому у судовому рішенні зазначено, що суд вважає твердження сторони захисту абсурдним тому, що поняті зазначені у протоколі, а те, що вони не з`явилися у судове засідання, не спростовує їх факту присутності.

Апелянт звертає увагу на те, що аргумент щодо відсутності понятих був не єдиний. Крім того, факт відсутності понятих підтверджує свідок ОСОБА_12 як зазначено у самому вироку (т.2 а.с. 243 перший абзац). Крім того, факт не існування понятих за вказаними у протоколі адресами підтверджується рапортами працівника поліції ОСОБА_14 (т.2 а.с. 124), поясненнями ОСОБА_15 (а.с.125 т.2), рапортами дільничного ОСОБА_16 (а.с.131, 153, 154 т.2), які були надані у зв`язку із задоволенням судом клопотання сторони захисту та обвинувачення про виклик понятих у якості свідків. Факт відсутності понятих, а також експерта на огляді це лише один з багатьох негативних та який вказує не лише на незаконність огляду автомобіля (іншого володіння особи - без понятих та без дозволу суду) під час огляду місця пригоди, а також вказує на підробку протоколу огляду місця пригоди, шляхом внесення у нього неправдивих даних щодо його учасників. Крім внесення неправдивих даних про учасників пригоди, у протоколі огляду та схемі ДТП міститься ще багато неправдивих та суперечливих даних, про що суду було зазначено у відповідних клопотаннях.

Звертає увагу суду також на те, що у своїх чисельних клопотаннях щодо оцінки доказів захисник зазначав не тільки про недопустимість доказів, а також посилався на положення ч.3 ст.358 КПК України, щодо сумнівності доказів та виключення їх із числа доказів, про що судом першої інстанції у вироку замовчується.

Адвокат ОСОБА_10 зазначає, що потерпілий, кожний раз будучи попередженим про кримінальну відповідальність як під час досудового слідства так і під час судового розгляду справи, надавав різні свідчення. Про що суду було повідомлено та обґрунтовано значено про необхідність критично відноситись до його показів із наданням відповідного клопотання. Незважаючи на принцип безпосереднього дослідження судом доказів та необхідність допиту потерпілого у суді, на думку захисника, суд не мав права ігнорувати той факт, що потерпілий уже давав інші свідчення у справі, а покази свідка суперечать його свідченням.

Розуміючи положення законодавства захисник під час судового розгляду у суді першої інстанції не просив врахувати свідчення свідка та потерпілого саме для встановлення обставин пригоди, щоб суд міг безпосередньо це зробити. Але на підставі положень ч.2 ст.96 КПК України, сторона захисту просила дослідити покази свідка та потерпілого на досудовому слідстві з метою підтвердження нечесності свідка та потерпілого. Крім того, сторона захисту звертала увагу суду на неодноразову зміну показів свідком та потерпілим, а також на висновки відповідних експертиз, відповідно до яких покази потерпілого, з технічної точки зору, є неправдивими. Стороні захисту представляється, що подібні аргументи, керуючись під час судового розгляду саме законом суд не може ігнорувати, а факт встановлення нечесності свідка та потерпілого має велике значення для прийняття об`єктивного та законного рішення.

Як зазначено у вироку під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 показав, що підійшов до бордюру, подивився, побачив автомобіль, який був за метрів 10-15 від нього, який рухався не швидко 30-40 км/год., коли автомобіль призупинився він почав рух.

Але під час допиту на досудовому розслідуванні потерпілий ОСОБА_8 показав, що вийшов на проїзну частину на відстані 7-10 метрів перед автомобілем т.1 а.с24).

Під час допиту на досудовому розслідуванні свідок ОСОБА_12 показав, що потерпілий не звернув увагу на автомобіль та пішов (т.1 а.с.19), на допиті із наданням фотознімків показав, що після наїзду автомобіль був загальмований водієм та пройшов відстань близько 3 метрів, стан дороги був мокрим з частковим льодовим покровом (т.1 а.с. 40-43).

Покази свідка ОСОБА_12 про те, що автомобіль після наїзду до зупинки долав відстань 3 метри спростовують покази потерпілого ОСОБА_8 та покази самого свідка ОСОБА_12 про розташування місця наїзду, яке вони показували під час слідчих експериментів на досудовому слідстві та в суді, оскільки на схемі до протоколу огляду місця пригоди розташування автомобіля зафіксоване на відстані 14 метрів від лівої межі заїзду до прилеглої території, що суперечить розташуванню місця наїзду в районі середини заїзду до прилеглої території.

Під час слідчого експерименту на досудовому розслідуванні від 07.04.2017 потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 показали, що пішохід пройшов з моменту виходу на проїзну частину 4,8 метрів, а автомобіль рухався з інтервалом до правого краю дороги 3,9 метри, час руху пішохода в небезпечному напрямку 4,2 - 4,5 секунди (т.1 а.с. 47-53).

Під час слідчого експерименту від 23.10.2018, проведеного за ухвалою суду потерпілий ОСОБА_8 показав місце наїзду на відстані 4,1 від правого краю, час руху в небезпечному для водія напрямку 2,88 - 3,43 секунди, автомобіль рухався з інтервалом до правого краю дороги 2,7 метри, відстань автомобіля від місця наїзду в момент виходу пішохода на проїзну частину 18,5 метри.

Відповідно Висновків за результатами проведення комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 свідчення потерпілого ОСОБА_8 щодо знаходження місця наїзду на відстані 4,1 метр від правого краю проїзної частини є технічно необґрунтованими, оскільки за таких умов автомобіль проїхав би місце наїзду ще до того, яка пішохід його досягнув (т.1 а.с.152-160). Є очевидним, що первинні покази про знаходження місця наїзду на відстані 4,8 метри ще більш технічно необґрунтовані, тому що відстань ще більша.

Пояснення ОСОБА_12 (т.1 а.с.19): «Сергій не звернув увагу на автомобіль і пішов».

Допит свідка ОСОБА_12 від 17.03.18 (т.1. а.с.40). При цьому, слід звернути увагу, як міняються покази ОСОБА_17 після спілкування із слідчим, і якими термінами він починає їх викладати, нібито сам слідчий чи експерт або за нього показання викладає слідчий, бо до цього він не володів подібною термінологією:

- ми рухалися у напрямку пішохідного переходу, що позначений дорожніми знаками;

- переходячи прилеглої до центру дороги на середини дороги автомобіль Шкода скоїв наїзд на Лещенка;

- удар прийшовся у ліву тазобедренну частину тіла, внаслідок чого останній впав на капот автомобіля та вдарився головою о лобове скло;

- ОСОБА_18 рухався в темпі повільної спокійної ходи адже перед виходом на дорогу прилеглої території впевнився у безпеці дорожнього руху, подивився ліворуч та праворуч на дорогу, лише після цього продовжив рух та рухався в напрямку пішохідного переходу і т. д.

Допит потерпілого ОСОБА_8 (т.1 а.с.24)

- перед виходом на дорогу подивився ліворуч, праворуч;

- зліва на відстані 7-10 метрів рухалась Шкода зі швидкістю 20 км/год.;

вважав, що за таких обставин може безпечно перейти дорогу і пішов, дивився прямо. Відчув удар у ліве коліно, потім вдарився тілом і головою.

Покази ОСОБА_8 та ОСОБА_17 на слідчому експерименті 07.04.2018 (т.1. а.с. 47-53), який проводився слідчим одночасно з обома особами, на мою думку, для того, щоб сформувати у них однакові покази, оскільки відповідно до методичних рекомендацій така слідча дія для об`єктивності повинна проводитися з кожним свідком чи потерпілим окремо.

- встановлено місце наїзду на пішохода навпроти (посередині) виїзду із

двору на відстані 4,8 метри від правого краю проїзної частини;

- час руху 4,8 метри за 4,3 секунди;

- інтервал руху автомобіля до правого краю показали 3,9 метри, при цьому очевидно, що спочатку було зазначено 0, який був згодом і в протоколі і в схемі виправлений на 9 (наявні ознаки виправлення чи підробки);

Попередні покази свідка ОСОБА_17 про те, що автомобіль після наїзду до зупинки здолав відстань 3 метри спростовують покази потерпілого ОСОБА_8 та покази самого свідка ОСОБА_17 про розташування місця наїзду, яке вони показували під час слідчих експериментів на досудовому слідстві та в суді, тому що, на схемі до протоколу огляду місця пригоди розташування автомобіля зафіксоване на відстані 14 метрів від лівої межі заїзду до прилеглої території, що суперечить розташуванню місця наїзду в районі середини заїзду до прилеглої території.

Під час слідчого експерименту від 23.10.2018, проведеного за ухвалою суду потерпілий ОСОБА_8 дав інші свідчення та показав місце наїзду на відстані 4,1 від правого краю, час руху в небезпечному для водія напрямку 2,88 - 3,43 секунди, автомобіль рухався з інтервалом до правого краю дороги 2,7 метри, відстань автомобіля від місця наїзду в момент виходу пішохода на проїзну частину 18,5 метри. (т.1 а.с. 87-94).

Крім того, свідчення потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_17 викладені у вироку суду першої інстанції не відповідають тим показам, які дійсно були надані ними у суді. Зазначені покази спотворені на розсуд суду та у багатьох важливих деталях, які мають значення для вирішення справи, не узгоджуються із тими, що зафіксовані за допомогою технічної фіксації ходу судового розгляду (аудиозаписів судових засідань).

Також апелянт вказав, що протокол огляду місця події та схема ДТП від 23.11.2017 (т.1.а.с. 4-15) містять неправдиві дані, а обставини місця пригоди зафіксовані не об`єктивно у протоколі та схемі ДТП та суперечать фототаблиці, іншим матеріалам справи.

У протоколі та на схемі ДТП не зазначено місце наїзду на пішохода (ні шляхом самостійного визначення слідчим, ні зі слів учасників пригоди), що так і не дало змоги об`єктивно з`ясувати його розташування у суді через постійну зміну показань потерпілим під час допитів та слідчих експериментів, у зв`язку із технічною необґрунтованістю показаного потерпілим місця наїзду та у зв`язку із наявністю необґрунтованих та суперечливих висновків експертів-автотехніків.

У протоколі, на схемі ДТП слідчим не об`єктивно відображений стан дорожнього покриття, а саме зазначено, що мокрий асфальтобетон, але не зазначені та не зафіксовані ділянки з льодовим покриттям та перешкоди у вигляді ям та вибоїн, їх розташування та розміри.

Наявність пошкоджень дороги у вигляді, вибоїн та ділянок з льодом видно із фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди, із фотознімків, наданих слідчому свідком ОСОБА_17 (т.1 а.с.43), із протоколу слідчого експерименту від 25.10.2018 за ухвалою суду (т.1. а.с.95-102).

Ділянки дороги на шляху руху автомобіля з різним коефіцієнтом зчеплення повинні фіксуватися слідчим та враховуватися експертом-автотехніком під час розрахунку гальмівного шляху автомобіля, а у даному випадку це не враховано, що впливає на об`єктивність висновків експертів.

В протоколі огляду місця пригоди зазначено, що були присутні поняті та експерт-криміналіст, зазначені їх дані та адреси. Насправді понятих та експерта під час огляду на місці пригоди не було, як показала обвинувачена ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 .. Встановити особи понятих та їх місцезнаходження під час судового розгляду не вдалося. (Том 2 перший абзац, а.с. 243 т.2, а.с. 124 т.2, а.с.125 т.2, а.с.131,153,154 , 156). Суд задовольнив клопотання сторін про виклик понятих у якості свідків та прийняв рішення про привід їх до суду. Жодна сторона не відмовлялася від свого клопотання, а рішення суду про привід не було виконане, ця обставина проігнорована судом (т.2 а.с.153-155).

Крім того, що відсутність понятих під час огляду із зазначенням їх даних у протоколі вказує на підробку документа, шляхом внесення неправдивих даних, до того ж вона вказує на незаконність огляду автомобіля та якість такого доказу як протокол та додатки до нього.

Крім підробки зазначеного протоколу шляхом внесення неправдивих даних, під час судового розгляду були встановлені додаткові фактичні дані, які вказують, що протокол огляду та схема ДТП не відповідали об`єктивним обставинам місця пригоди та дорожнім умовам. Суд першої інстанції в якості доказів винуватості ОСОБА_9 посилається на покази потерпілого та свідка, в яких, крім іншого зазначено, що на дорозі були дві великі ями. Існування зазначених ям, по-перше: не зафіксовано в протоколі огляду місця пригоди та схемі ДТП, що вказує на їх неправдивість, а по-друге: виключає рух автомобіля під керуванням ОСОБА_9 по тій траєкторії, яку вказав потерпілий та свідок. Але судом проігноровані зазначені обставини.

Слідчий об`єднав протоколи огляду місця пригоди та огляду транспортного засобу в один протокол огляду місця пригоди від 29.11.2017, а керувався вимогами лише до протоколу огляду місця пригоди, що само по собі є незаконним, тому що для зазначених слідчих дій передбачений різний порядок та умови проведення, які регламентовані різними положеннями КПК України. А така слідча дія, як огляд автомобіля не може бути проведеною до внесення даних до ЄРДР та без дозволу суду (ст.ст.214, 233 КПК України).

У частині огляду транспортного засобу Шкода Фабія реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до положень ч.2 ст.233 КПК України відноситься до іншого володіння особи, огляд був проведений слідчим незаконно. Огляд іншого володіння особи проводиться за законом лише за рішенням суду, виключень при цьому не існує.

Аргументи щодо сумнівності та недопустимості протоколу огляду місця пригоди були викладені у відповідному клопотанні із посиланням вимоги законодавства та практику Європейського суду з прав людини, (т. 1 а.с.223-228).

Відповідно до висновків за результатами проведення комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 свідчення потерпілого ОСОБА_8 та аналогічні свідчення свідка ОСОБА_17 є технічно необґрунтованими (а.с.152-160 т.1). За таких умов представляється сумнівним та не логічним в якості доказу вини ОСОБА_9 зазначення показів осіб, які є технічно необґрунтованими та неправдивими і в кінці кінців суд першої інстанції фактично не прийняв їх до уваги, а фактично призначив експертизу на підставі табличних даних, але у вироку про це не зазначено (т.1 а.с. 123). При цьому, надання таких вихідних даних, навіть не оформлено належним чином - це аркуш паперу із переліком даних без будь яких реквізитів та належного процесуального оформлення (т.1 а.с.123).

Що стосується протоколу проведення слідчого експерименту із обвинуваченою ОСОБА_9 від 25.10.2018, то як зазначено у висновку експерта автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019 (т.1 а.с.175-177), на яку як на обґрунтування вироку посилається суд першої інстанції «Із урахуванням показів ОСОБА_9 , які викладені в ухвалі, вона не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 ..

За таких умов представляється необґрунтованим та не логічним в якості доказу вини ОСОБА_9 зазначення її показів та показів, які були дані нею під час слідчого експерименту.

Щодо висновку експертів №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 (т.1а.с.152-160), то відповідно до зазначеного висновку свідчення потерпілого ОСОБА_8 та аналогічні свідчення свідка ОСОБА_17 є технічно необґрунтованими (т.1 а.с.152-160). А відповідно до висновку експерта автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019, «Із урахуванням показів ОСОБА_9 , які викладені в ухвалі, вона не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 » За таких умов, на думку адвоката, є неможливим використання цього доказу у якості доказу винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, оскільки він навпаки є доказом її невинуватості.

Що стосується висновку автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019 (т.1а.с. 152-160), то на думку сторони захисту, експерт ОСОБА_19 вийшов за межі своїх повноважень, самостійно визначивши вихідні дані для експертизи. Незважаючи на те, що потерпілий надав покази під час допиту про те, що вийшов на дорогу перед автомобілем за 7-10 метрів, а на слідчому експерименті показав 18,5 метрів експерт самостійно визначив віддалення автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки 30,8 метрів. При чому, таку відстань від місця наїзду він розрахував на підставі технічно необґрунтованих свідчень потерпілого ОСОБА_8 , які у висновку комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 тим же експертом ОСОБА_19 були визнані технічно необґрунтованими (т. 1. а.с. 152 - 160).

У цьому ж висновку експерт безпідставно розраховує відстань необхідну для зміщення автомобіля (т.1 а.с.177) на 2,68 метрів, виходячи із технічно необґрунтованих показань потерпілого ОСОБА_8 , адже у висновку комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18 той же експерт ОСОБА_19 зазначив, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості стосовно зміни напрямку руху вправо безпосередньо чи після наїзду, автомобіль зафіксований на схемі ДТП на відстані 0,3 метри, тому покази потерпілого про місце наїзду та інтервал руху автомобіля є технічно неспроможними (т.1 а.с.155).

У якості вихідних даних про темп руху пішоходу судом першої інстанції безпідставно зазначено, що необхідно взяти табличні дані за клопотанням сторони обвинувачення хоча потерпілий живий і неодноразово надав покази щодо темпу свого руху і він встановлювався неодноразово на слідчих експериментах. Але покази потерпілого були визнані технічно необґрунтованими тобто неправдивими, тому замість належної оцінки доказу, судом були прийняті заходи на захист позиції сторони обвинувачення (т.1 а.с.123).

До того ж, як зазначено у цьому висновку «Із урахуванням показів ОСОБА_9 , які викладені в ухвалі, вона не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , а з урахуванням показів ОСОБА_8 водій ОСОБА_9 мала можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 ».

Судом необґрунтовано, чому до уваги взята одна частина висновку, яка зроблена на підставі неправдивих та технічно необґрунтованих показів потерпілого ОСОБА_8 та проігнорована інша, яка зроблена на підставі показів водія ОСОБА_9 ..

За таких обставин, апелянт вважає проявом упередженості та незаконним використання судом за рівних умов сумнівних даних на користь потерпілого, а не на користь обвинуваченої, що прямо порушує принцип презумпції невинуватості та доведеності вини, визначений у ст.17 КПК України.

Щодо висновку судово-медичного експерта №02-01/384 від 29.03.18 (т.1.а.с.39), то

відповідно до п.17 діючої Постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 р. роз`яснено:

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.102 КПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено, в тому числі: на якій підставі була проведена експертиза; перелік питань, що були поставлені експертові; опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Зазначений висновок експерта, на думку захисника, не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України, оскільки експерт фактично не проводив ніякої саме судово-медичної експертизи. Вона в цілому не відповідає вимогам ні ст.102 КПК, ні Закону України «Про судову експертизу», тому що в ній не зазначені ні докладний опис проведених досліджень, ні методи досліджень та надані відповіді на ті запитання, які були поставлені перед нею.

Відповідно постанови про призначення експертизи першим питанням було: «Які тілесні ушкодження маються на тілі ОСОБА_8 », питання не ставилося - «Який діагноз записаний в медичній карті?», адже для цього не потрібні спеціальні знання, питання було про тілесні ушкодження на тілі. Але експерт не проводив освідування потерпілого і саме тіло не досліджував.

Замість проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яку було призначено слідчим, експерт нібито провів судово-медичну експертизу медичних документів ОСОБА_8 , як зазначено на титульному аркуші цього висновку (т.1. а.с.39). Але експертизу документів ніхто не призначав, і судово-медичний експерт не є фахівцем із дослідження документів бо цей вид експертиз відноситься до криміналістичних.

Насправді, на переконання захисника, будь-якої саме експертизи ОСОБА_13 не проводив. Дослідницька частина відсутня, є частина «Обставини справи» у якій експерт переписав дані з постанови слідчого та з медичної карти хворого, об`єктивність яких ним не перевірялась і відразу зазначив висновок.

Свій висновок у порушення законодавства, експерт не обґрунтував, а під час допиту у судовому провадженні експерт ОСОБА_13 на запитання сторони захисту не зміг пояснити, яким чином він дійшов висновку про механізм утворення тілесних ушкоджень, пояснив тим, що «довіряє слідчому». Не зміг пояснити, якими методиками керувався, яким чином встановлюється механізм утворення тілесних ушкоджень та у яких джерелах містяться такі наукові чи методологічні дані. Підтвердив той факт, що ні потерпілого, ні рентгензнімки не досліджував, фактично підтвердивши, що ніяких досліджень не проводив, а просто переписав дані з наданого слідчим документу.

Окремо звертає увагу суду на той факт, що у висновку експерта не визначена ні дата, ні час отримання тілесних ушкоджень, а є лише посилання на постанову слідчого та на обставини нібито встановлені слідчим, але не експертом. Медична карта, яка нібито досліджувалася експертам не долучена до справи, не досліджувалася у суді, не надавалася для ознайомлення обвинуваченій та її захиснику.

Що ж стосується висновку судової автотехнічної експертизи №4/353 від 19.04.2018, то у висновку цієї експертизи від 19.04.2018 експерт вийшов за межі своїх повноважень, самостійно визначивши вихідні дані для експертизи. Незважаючи не те, що потерпілий під час досудового слідства надав покази про те, що вийшов на дорогу перед автомобілем за 7-10 метрів, експерт самостійно визначив віддалення автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки 23-25 метрів (аркуш 62 оборотна сторона - матеріалів досудового розслідування, долучених до справи).

У цьому ж висновку експертом використані вихідні дані про знаходження місця наїзду на відстані 4,8 метрів яке пішохід здолав за 4,2 - 4,5 секунд. Але ці ж покази потерпілого та свідка визначенні технічно необґрунтованими згідно висновків за результатами проведення комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18.

Крім того, місце наїзду, об`єктивно, не може бути розташоване на відстані 4,8 метрів від правого по ходу руху автомобіля краю проїзної частини, оскільки, як встановлено судом, там знаходилась велика яма, тому автомобіль не міг рухатися на такій відстані від правого по ходу його руху бордюру та бути зафіксованим на відстані 30 сантиметрів від бордюру на схемі ДТП до протоколу огляду місця пригоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодів отруєного дерева» сформульованої у рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.

У цій справі, на думку сторони захисту, за зазначеною доктриною всі докази є недопустимими або сумнівними, оскільки підробки, внесення неправдивих та необ`єктивних даних почалися з протоколу огляду місця пригоди та показань потерпілого, які згодом були у якості вихідних даних надані на експертизи. Незважаючи на це, та навіть на ті ж висновки експертів про неправдивість показань потерпілого та невинуватість водія ОСОБА_9 , суд обґрунтував ними своє рішення та виніс обвинувальний вирок.

Відповідно принципу «поза розумним сумнівом» та на підставі положень ч.ч.2, 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У зазначеній справі, на думку захисника, всі докази сторони обвинувачення є або недопустимими, або сумнівними. Але всупереч вимогам закону, суд всі сумніви розтлумачив не на користь обвинуваченої, а навпаки.

Окремим проявом упередженості суду першої інстанції виступає той факт, що у зв`язку із тим, що всі докази були сумнівними, потерпілий та свідок змінювали або надавали неправдиві покази, як це було встановлено висновками відповідних експертиз, суд замість того, щоб об`єктивно та відповідно до положень законодавства оцінити якість доказів, вдається до того, що призначає автотехнічну експертизу, а замість об`єктивних вихідних даних, надає самостійно визначені та підібрані з різних показів учасників ДТП, а щодо темпу та характеру руху пішохода зобов`язує експерта використовувати табличні дані (у зв`язку із тим, що покази потерпілого відповідно до висновку експерта неправдиві та не дають змоги довести вину ОСОБА_9 ). (т.1 а.с.123).

З урахуванням викладених фактів та аргументів, фактичної відсутністю стадії дослідження доказів у суді першої інстанції, ігноруванням судом явних протиріч, підробок та неправдивих даних, апелянт вважає очевидною необхідність у дослідженні під час розгляду апеляційної скарги всіх доказів сторони обвинувачення із врахуванням всіх аргументів сторони захисту, викладених у відповідних клопотаннях щодо оцінки доказів, наданих під час судового розгляду справи та в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката із зазначених у ній підстав, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , натомість вважаючи рішення місцевого суду щодо ОСОБА_9 законним та обґрунтованим, думку потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який її засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований перевіреними судом доказами, яким дана вірна юридична оцінка і на які суд посилається у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, стверджується :

- даними показань обвинуваченої ОСОБА_9 в суді першої інстанції про те, що вона свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.286 КК України не визнала повністю та показала, що з її боку порушень ПДР не було, і в неї не було можливості уникнути зіткнення її автомобіля з потерпілим. На її думку потерпілий сам порушив правила ПДР і можливо мав намір це зробити. Всі процесуальні документи (протокол ОМП, схеми ДТП, слідчі експерименти, висновки експертів) не відповідають дійсності. Відстань до пішохода була, як вона вказала це на слідчому експерименті 10-12м, справа на ліво, він зупинився перед дорогою. Стверджувала, що потерпілий бачив її автомобіль, коли він почав рухатися до нього було 5 метрів, вона застосовувала екстрене гальмування. Зіткнення відбулося в правій стороні (так як у лівій були ями). Під час досудового слідства вона справлялася про стан здоров`я (допомагала 450 грн. на ліки);

- даними показань потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції, який показав, що 29.11.2017 перед вул. Сумгаїтською в м.Черкаси він переходив не проїзджу частину дороги, а прилеглу територію у м.Черкаси біля буд. № 17 по вул. Сумгаїтській, там де він йшов був світлофор, знак «пішохідний перехід». Він підійшов до бордюру, подивився, побачив автомобіль, який був метрів за 10-15 від нього, який рухався не швидко 30-40 км., коли автомобіль призупинився, він почав свій рух. Вже майже біля бордюру з протилежного боку, десь за 1 метр він відчув удар і впав. Він бачив як вийшла з автомобіля обвинувачена. Там також були його колеги ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , вони йшли позаду нього метрів за 20, він їх побачив після того як його збив автомобіль. Колеги підійшли до нього викликали швидку, його забрали у лікарню. Він ударився головою в лівий кут автомобіля. Автомобіль, коли він перший раз його побачив, рухався по середині дороги. ОСОБА_9 приходила до нього у лікарню, відшкодувала 450 грн. за ліки, які він купував. В той день коли сталося ДТП був мороз зранку, але вже під час самого зіткнення була плюсова температура, асфальт був мокрий, але не слизький. На дорозі було 2 ями, одна з лівого, друга з правого боку. Пояснення слідчому він писав. Правила ПДР України знає;

- даними показань свідка ОСОБА_17 в суді першої інстанції про те, що в листопаді 2017 року був у м.Черкасах у відрядженні і познайомився тоді з потерпілим, разом працювали. 29.11.2017 пішли пообідати, потім поверталися на роботу з колегою ОСОБА_21 по вул. Сумгаїтській десь о 13-00 год. Потерпілий йшов по переду них за 20м. Коли вони переходили дорогу по пішохідному переходу, вона була слизька. Перед ними виїхав автомобіль «шкода» на маленькій швидкості і зачепив потерпілого, він впав і вдарився об ліву сторону автомобіля. Автомобіль зупинився одразу. Скло було затемнене, подерте. Потерпілий йшов спокійно. Інші автомобілі зупинилися, там був дорожній знак. В той день було сиро, осадків не було. Потерпілий був одягнений в робочу одежу. Автомобіль до зіткнення він бачив за 20м. Ширина проїзної частини десь 4м. на дорозі була велика яма. Він з ОСОБА_21 одразу підійшли до потерпілого, допомогли йому сісти. Чи хто питав у потерпілого чому той кидається під автомобіль він не знає, бо не чув. Він був коли приїздили поліцейські і складали протокол. Місце зіткнення він бачив, показував поліцейським. Він знаходився з поліцейськими хвилин 40. Понятих при огляді місця ДТП не було. Слідчий говорив обвинуваченій, що вона повинна була пропустити пішохода. Удар був від середини капота і з боку лівого крила. Потерпілий вдарився головою, автомобіль зупинився і він впав. Поліцію і швидку викликали одночасно, перша приїхала швидка. Обвинувачена відразу вийшла з автомобіля;

- даними показань експерта ОСОБА_19 про те, що при виникненні спірних питань при проведенні експертизи призначається комплексна експертиза із залученням медичного експерта. Він не може сказати чи покази одного учасника ДТП вірні по відношенню до показів іншого учасника. Вважає, що слідчі органи повинні надати експертам фотографії в електронному вигляді. Вказав, що під час проведення додаткової експертизи у дослідницькій частині є його позначки, які матеріали він використовував. Йому надавалися вихідні дані, 2 варіанти по показам потерпілого і обвинуваченої, використовувалася схема пригоди, слідчі експерименти. У вихідних даних було зазначено, що швидкість автомобіля з показів потерпілого 30 км, відстань яку подолав потерпілий 4 м, зі свідчень обвинуваченої швидкість руху 20 км, відстань яку подолав потерпілий з моменту виходу на проїзну частину 1 м, ці величини враховувалися при проведенні експертизи;

- даними показань експерта ОСОБА_13 про те, що він робив експертний висновок № 02-01/384 від 14.03.2018, на експертизу була надана медична картка стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 .. Слідчим ОСОБА_8 на експертизу не направлявся. Він досліджував тільки медичну карту, інші документи йому не надавалися. Він написав у висновку, які тілесні ушкодження були у ОСОБА_8 згідно медкарти. Якщо надається медична картка, то експертиза проводиться на підставі неї. Травми ОСОБА_8 були нанесені 29.11.2017, а експертиза проводилася тільки 29.03.2018. На підставі вивчення медичної документації він дав відповіді на питання слідчого. По характеру перелому такий вид переломів виникає від дії тупих предметів. Він вказав, що травми могли виникнути при наїзді автомобіля, питання про інші обставини в постанові слідчого не ставилися. Медичну картку дивився також і лікар рентгенолог;

- даними протоколу огляду місця події від 29.11.2017 та фототаблицями до нього, згідно яких місцем огляду є прилегла територія у м.Черкаси біля буд. № 17 по вул. Сумгаїтській. Автомобіль «Skoda Fabia Combi 1.2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розміщений передньою частиною у напрямку вул. Корольова. На автомобілі мається тріснуте лобове скло у лівому крайньому куті навпроти водійського сидіння, деформований номерний знак (т.1 а.м.к.п.6-15);

- даними довідки КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР, згідно якої в приймальне відділення був доставлений ОСОБА_8 , 29.11.2017 о 13-35 год., встановлено діагноз розбій м`яких тканин потиличної ділянки, струс г/м, забій лівого коліна, закритий перелом лівого надколінника (т.1 а.м.к.п.18);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.04.2018 та фототаблицями до нього, згідно яких місцем огляду є прилегла територія у м.Черкаси біля буд. № 17 по вул. Сумгаїтській. З показів свідка ОСОБА_12 та потерпілого встановлено: місце початку руху пішохода, яке знаходиться на відстані 4,2 м до правого краю заїзду до території буд.17 по вул. Сумгаїтській та на відстані 0,0 м до правого краю дороги проїзджої частини прилеглої території буд. 17 по вул. Сумгаїтській в напрямку вул. Корольова; місце наїзду на пішохода, яке знаходиться на відстані 4,8 м до правого краю дороги проїзджої частини прилеглої території буд. 17 по вул. Сумгаїтській в напрямку вул. Корольова та на відстані 1,3 м до лівого краю дороги проїзджої частини прилеглої території буд. 17 по вул. Сумгаїтській в напрямку вул. Корольова. Зроблено заміри ділянки, що подолав пішохід, темпу руху пішохода (т.1 а.м.к.п.47-53);

- даними висновку КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 1424 від 29.11.2017 о 16-10 год., згідно якого у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено, твереза (т.1 а.м.к.п. 83);

- даними виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №20769, за якою ОСОБА_8 , встановлено клінічний діагноз: закритий перелом медіального виростку лівої стегнової кістки без зміщення відламків. Забій м`яких тканин голови. Дата госпіталізації 29.11.2017, дата виписки 05.12.2017 (т.1 а.м.к.п. 99);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.10.2018 та фототаблицями до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_8 вказує: на місце виходу ним на проїзну частину прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси; на місце наїзду на нього на проїзній частині прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси; як рухався автомобіль на проїзній частині прилеглої території буд. 17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси під час виходу ним на проїзну частину та потрапляння автомобіля, що скоїв наїзд, до поля зору; темп руху з моменту виходу на проїзну частину прилеглої території буд. АДРЕСА_3 до моменту наїзду на нього на проїзній частині (т.1 а.м.п.87-94);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.10.2018 та фототаблицями до нього, згідно яких обвинувачена ОСОБА_9 вказує: як рухався її автомобіль відносно ширини проїзної частини прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси; місце розташування пішохода відносно елементів проїзної частини прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси в момент потрапляння його до поля зору; місце наїзду на пішохода на проїзній частині прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси; як рухався автомобіль відносно ширини та елементів проїзної частини прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси під час виходу пішохода на проїзну частину; як рухався її автомобіль відносно ширини та елементів проїзної частини прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси під час виходу пішохода на проїзну частину; розташування на проїзній частині прилеглої території буд.17 по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси біля заїзду до території вказаного будинку дефектів дорожнього покриття вибоїн (т.1.а.м.п.95-102);

- даними висновку експертів № 1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.2018, згідно якого у момент первинного контакту, ОСОБА_8 знаходився у вертикальному положенні, рухався з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 та був обернений лівою зовнішньою поверхнею лівої нижньої кінцівки до передньої лівої частини переднього реєстраційного номера, на відстані приблизно 1,02 м від правої сторони вказаного автомобіля. Із урахуванням встановленого механізму наїзду, свідчення ОСОБА_8 на слідчому експерименті від 23.10.2018, з технічної точки зору, необґрунтовані. За напрямком руху пішохода ОСОБА_8 - справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 , свідчення ОСОБА_8 не суперечать механізму наїзду. Із урахуванням встановленого механізму наїзду, свідчення ОСОБА_9 на слідчому експерименті від 25.10.2018, з технічної точки зору, необґрунтовані. За напрямком руху пішохода ОСОБА_8 - справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 , свідчення ОСОБА_9 не суперечать механізму наїзду. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У зв`язку з тим, що при дослідженні питань 2.3 ухвали встановлено технічну необґрунтованість свідчень ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та відсутністю параметрів руху ОСОБА_8 у протоколі огляду місця події від 29.11.2017, вирішити питання 5 ухвали не представилось можливим.

Вирішення питань, що стосуються необхідних дій пішоходів, не потребує застосування спеціальних пізнань в галузі автотехніки (спеціальних технічних досліджень), дії пішоходів наведені в розділі 4 Правил дорожнього руху України (т.1 а.м.п.152-160)

- даними висновку експерта № 1363/19-23 від 09.07.2019, згідно якого у даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Із урахуванням показів обвинуваченої ОСОБА_9 , які викладені в ухвалі, вона не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, а з урахуванням показів потерпілого ОСОБА_8 , які викладені в ухвалі, водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. Вирішення питань, що стосуються необхідних дій пішоходів, не потребує застосування спеціальних пізнань в галузі автотехніки (спеціальних технічних досліджень), дії пішоходів наведені в розділі 4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилося у причинному зв`язку з розвитком механізму дорожньо-транспортної пригоди (т.1.а.м.п. 175-178);

- даними висновку експерта № 02-01/384 від 14.03.2018 №б/н, згідно якого у ОСОБА_8 мали місце ушкодження: травма лівого колінного суглобу з переломом внутрішнього виростку лівої стегнової кістки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли виникнути при наїзді автомобіля (т.1 а.м.к.п. 39);

- даними висновку експерта № 4/353 від 19.04.2018, згідно якого у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин, зазначених у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Для оцінки дій пішоходів спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень (спеціальних технічних знань) не потрібно, тому слідчий або суд в змозі самостійно оцінити дії пішохода ОСОБА_8 , у відповідності до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів». У момент небезпеки для руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.2» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому, в її діях вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, і для виконання яких вона перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мала. Для відповіді на питання чи вбачаються в діях пішохода ОСОБА_8 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України та чи знаходилися вони у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, спеціальних пізнань в галузі автотехнічних досліджень (спеціальних технічних знань) не потрібно, тому слідчий або суд в змозі самостійно дати відповідь на це питання, з урахуванням вимог розділу 4 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права пішоходів» (т.1 а.м.к.п.60-63).

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення доведене та, що вона обґрунтовано засуджена за ч.1 ст.286 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що зазначені докази були дослідженні судом у судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Місцевий суд у вироку дав зазначеним доказам належну оцінку, обґрунтовано визнав їх достовірними та допустимими, оскільки вони об`єктивно та органічно узгоджуються між собою, та поклав їх в обґрунтування судового рішення.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірним рішення місцевого суду щодо визнання достовірними та належними доказами, незважаючи на клопотання сторони захисту про визнання недостовірними та недопустимими доказами, фактичні дані, отримані під час огляду місця пригоди та автомобіля Шкода Фабія р.н. НОМЕР_1 29.11.2017 та зафіксовані в протоколі огляду та додатку до нього схеми ДТП, а також відомості які здобуті в результаті проведених експертиз та висновок судово-медичної експертизи № 02-01/384 від 29.03.2018, протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 від 07.04.2018, протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 23.10.2018, висновок комплексної експертизи №1563/18-23/987/19-23/04-01/14 від 05.04.18, висновок судової автотехнічної експертизи №1363/19-23 від 09.07.2019, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження, даними показань допитаних в судовому засіданні експертів, які підтвердили свої висновки та письмовими матеріалами провадження.

Щодо твердження того, що протокол ОМП проведено за відсутності понятих, то місцевий суд вважав дане твердження абсурдним, оскільки в якості понятих вказані дві особи ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а той факт, що вони не з`явилися в судове засідання для допиту в якості свідків, не спростовує факту їх присутності при ОМП і з таким висновком також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що вищевказані докази є належними та допустимими, оскільки отримані без суттєвого порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченої ОСОБА_9 в межах пред`явленого їй обвинувачення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою ОСОБА_9 , діяння, інкримінованого їй стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків, експертів та частково обвинуваченої ОСОБА_9 ..

Наведені вище процесуальні документи в сукупності з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй діяння повністю доведена і з таким висновком погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

При цьому, невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_9 суд оцінив критично та вважав їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки вина обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України підтверджується показами потерпілого, свідка, експертів допитаних в судовому засіданні та висновками експертів і з таким висновком також погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про те, що необхідно, на його думку, скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України та ухвалити новий - виправдувальний вирок та те, що прийняте судом першої інстанції рішення необґрунтоване та явно незаконне, а викладені у ньому факти не відповідають об`єктивним обставинам справи, розгляд справи судом першої інстанції відбувався упереджено, ігнорувалися обґрунтовані аргументи сторони захисту, викладені на об`єктивно існуючих фактичних даних не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції, висновки у вироку суду ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і з такими висновками також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просив провести часткове судове слідство та дослідити ряд документів та доказів, які були ним зазначені в резолютивній частині його апеляційної скарги.

Проте, колегія суддів відмовила у задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, оскільки як пояснив адвокат ОСОБА_10 він не згідний з оцінкою доказів місцевого суду.

На думку апеляційного суду, місцевим судом не допущено таких істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки подія кримінального проступку відбулась 29 листопада 2017 року і до дня набрання вироком місцевого суду законної сили (07 грудня 2020 року) минуло понад 3 роки, то колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність звільнення від призначеного обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.49, ч.5 ст. 74 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 09 липня 2020 року, яким ОСОБА_9 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (в ред. станом на 27.11.2017) залишити без зміни.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України обвинувачену ОСОБА_9 від призначеного їй покарання повністю звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті даний вирок залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців.

Головуючий :

Судді :