Справа № 344/672/21
Провадження № 1-кс/344/312/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000074 від 16.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся з вказаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000074 від 16.01.2021 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,в обґрунтування якого покликався на те, що 16 січня 2021 року, близько 18 год ОСОБА_5 перебував на території гаражного кооперативу № НОМЕР_1 , що по вул. 24 Серпня в м. Івано-Франківську. В цей час за територією гаражного кооперативу, по вулиці

АДРЕСА_1 , перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які займалися пошуком осіб, які кидали невідомі горючі предмети на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , в якому останні проживають. Побачивши на території гаражного кооперативу групу осіб у кількості трьох чоловік, серед яких перебував ОСОБА_5 , ОСОБА_7 переліз через огорожу на територію гаражного кооперативу та направився до ОСОБА_5 , щоб поспілкуватися із останнім.

Побачивши ОСОБА_7 , ОСОБА_5 розвернувся та почав прямувати в сторону виходу із гаражного кооперативу. В цей час ОСОБА_7 почав гукати ОСОБА_5 та в подальшому, підійшовши до нього, запитав, чи це не він кидав горючі предмети на подвір`я житлового будинку. У відповідь ОСОБА_5 почав вживати у сторону ОСОБА_7 слова ненормативної лайки, в результаті чого між ними розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій неправомірний умисел ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв у праву руку предмет, ззовні схожий на ніж, який мав при собі, та умисно навідмаш наніс удар вищевказаним предметом ОСОБА_7 в ділянку лоба справа.

В цей час ОСОБА_8 , який перебував за територією гаражного кооперативу, побачивши даний конфлікт, переліз через огорожу на територію гаражного кооперативу та направився до місця, де перебував ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою припинення злочинних дій ОСОБА_5 . Побачивши ОСОБА_8 , у

ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Реалізуючи свій раптово виниклий неправомірний умисел,

ОСОБА_5 , тримаючи в правій руці предмет, ззовні схожий на ніж, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс кілька ударів вищевказаним предметом в ділянку обличчя та лівого стегна ОСОБА_8 .

В цей час з метою припинення конфлікту до ОСОБА_5 підійшов

ОСОБА_7 , однак ОСОБА_5 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень та діючи умисно, наніс удар предметом, ззовні схожий на ніж в ділянку правого стегна ОСОБА_7 .

В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження, відповідно до довідки КНП «ОКЛ ІФ ОР» № 137, у вигляді поверхневої різаної рани правого стегна, різаної рани лобної ділянки, забійної рани м`яких тканин голови.

Окрім того, потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження, відповідно до довідки КНП «ОКЛ ІФ ОР» № 136, у вигляді колото-різаних ран внутрішньої поверхні лівого стегна з травматичним пошкодженням і повним перерізом стегнової артерії в нижній третині та стегнової вени, різаної рани нижньої губи та підборіддя, які згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований по

АДРЕСА_3 , житель АДРЕСА_4 , українець, громадянин України, одружений, із середньо-спеціальною освітою, працює на посаді механіка в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», раніше судимий.

17 січня 2021 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення

ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно

до ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме:

- п. 1 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років та усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочину може скритися.

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомо про можливе місце їх перебування.

- п. 5 вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на його схильність до вчинення злочинів.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили клопотання задовольнити та не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В судовому засіданні захисник підозрюваного клопотання заперечив, оскільки вважає, що наведені прокурором ризики не доведеними, просив врахувати характеризуючи особу підозрюваного дані, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, його стан здоров`я, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

17 січня 2021 року ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри частково мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування певною сукупністю матеріалів кримінального провадження, перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті (зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення), а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про відповідну причетність ОСОБА_5 до інкримінованих дій.

Разом з тим, зі змісту матеріалів, які додані до клопотання, вбачається, що станом на час його розгляду причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому дій підтверджується лиш показаннями потерпілого та показаннями свідків, які були присутні вже після самої події кримінального правопорушення.

В той же час, слідчий суддя на даному етапі не наділений повноваженнями щодо оцінки вірності попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, з приводу якого внесено відомості до ЄРДР (ч.1 ст.121 КК України).

При цьому, стороною захисту в судовому засіданні надано слідчому судді довідку із медичного закладу (догоспітальний клінічний протокол №809 від 16.01.2021 року), зі змісту якого вбачається наявність у підозрюваного ОСОБА_5 слідів фізичного впливу на нього. Ця обставина повинна бути перевірена органом досудового розслідування і їй повинна бути надана відповідна правова оцінка в контексті характеру та мотивів дій підозрюваного, які йому інкримінуються.

З пояснень одного із свідків, яких допитано органом досудового розслідування (а.с.14-15), вбачається, що події кримінального правопорушення передувало нанесення тілесних ушкоджень підозрюваному двома особами.

Крім того, станом на даний час відсутні експерті висновки щодо тяжкості завданих потерпілим ушкоджень.

В контексті зазначеного (вирішення питання про обґрунтованість підозри), слідчий суддя зауважує, що згідно з рішенням ЄСПЛ за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «…вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри…».

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Вирішуючи дане клопотання, слідчий суддя також зауважує, що прокурором не доведено наявність всіх перелічених у клопотанні ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має офіційне місце роботи, на утриманні у нього перебуває неповнолітня дитина.

За місцем роботи підозрюваний характеризується позитивно.

Підозрюваний в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний із обігом наркотичних речовин, однак до нього застосовано відповідне покарання, тобто його притягнуто до відповідальності за даний злочин, який не є насильницьким.

Дана обставина не може бути автоматичною підставою для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні.

Наявність міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, на думку слідчого судді, спростовує посилання органу досудового розслідування на наявність перелічених у клопотанні ризиків, зокрема, ризику переховування від органу досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризик впливу на свідків та потерпілих, наведений у клопотанні, не підтверджено належними засобами доказування, а тому на даному етапі такий ризик має характер припущення.

При цьому, ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.

Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…».

Окрім тяжкості покарання, суд зобов`язаний враховувати і інші чинники.

Відповідно до практики ЄСПЛ в рішенні ЄСПЛ за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, «…на момент взяття заявника під варту йому було близько двадцяти років, він не мав судимості та мав постійне місце проживання, де, як підтвердили місцеві органи влади, він мав добре налагоджені соціальні зв`язки. Як вбачається з відповідних постанов суду, жоден із цих факторів не брався до уваги національними судами при ухваленні ними рішення про взяття заявника під варту. Крім того, здійснюючи оцінку особистості заявника, національні суди вирішили посилатися виключно на негативні характеристики та не враховували позитивні.

Слід звернути увагу на обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 72967/01 від 01.03.2017 року по справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Також, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку.

Крім того, прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, не зможе запобігти наведеним прокурором в ході розгляду даного клопотання ризикам.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Так, згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є домашній арешт, який згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, наявність міцних соціальних зв`язків та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, офіційного місця роботи, відношення підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення, вважаю, що до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому щоденно цілодобово залишати житло, з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження і не перешкоджатиме досягненню його мети.

На думку слідчого судді, застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт, на даному етапі зможе запобігти частково встановленим в судовому засіданні ризикам та не перешкоджатиме ефективності досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому щоденно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматись від спілкування з усіма свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні;

4) здати до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну,

5) носити електронний засіб контролю, -

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді діє до 16 березня 2021 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1