Дата документу 28.07.2020 Справа № 324/41/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/377/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/41/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Токмацьким районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001037, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Українське Пологівського району Запорізької області, з неповною середньою освітою, розлученого, має неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 27 серпня 2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 186, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 30 березня 2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 18 жовтня 2012 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 20 днів;

3) 06 червня 2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 10 жовтня 2018 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на 06 місяців 15 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року, призначено ОСОБА_8 остаточну міру покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 за даним вироком ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 07 грудня 2018 року знаходився у будинку, який розташований у АДРЕСА_3 , та в якому проживає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де разом з останнім вживали алкогольні напої. Приблизно о 18.30 годині того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи у вищезазначеному будинку, на підлозі в кухні побачив електричну духову плиту марки «ASEL» моделі «АF-0023», що належить ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_8 , маючи раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що мешканці будинку сплять та не спостерігають за його діями, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку зазначеної електричної духової плити, після чого ОСОБА_8 покинув територію зазначеного домоволодіння, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Відповідно до висновку експерта №6716-18 від 22 грудня 2018 року вартість електричної духової плити марки «ASEL» моделі «AF-0023» на момент скоєння злочину, тобто станом на 07 грудня 2018 року, становить 1316,00 гривень, отже, ОСОБА_8 своїми умисними діями завдав майнову шкоду ОСОБА_9 на суму 1316,00 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з призначеним йому покаранням, оскільки суд не взяв до уваги позитивну характеристику з місця проживання, а також те, що потерпілий в судовому засіданні повідомив суду, що немає до нього претензій та прохав призначити йому покарання з умовним строком. Також зазначає, що він продав пічку з дозволу потерпілого ОСОБА_9 , яку в подальшому він хотів викупити та повернути назад потерпілому. Просить розглянути його справу та призначити справедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, даний злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення, розлучений, утриманців не має, за місцем реєстрації характеризувався задовільно, не має постійного місця роботи та легального джерела доходу, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 01.12.2005 року. Також суд врахував і досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд не встановив. Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинуваченому ОСОБА_8 судом було призначено покарання в межах, близьких до мінімальних, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, і підстав вважати таке покарання надто суворим, колегія суддів не вбачає.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують покарання, та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги його позитивну характеристику з місця проживання є неспроможними, оскільки сама по собі характеристика з місця проживання, не може слугувати достатньою підставою для пом`якшення покарання.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги, що потерпілий в судовому засіданні зазначав про відсутність претензій до нього та прохав призначити обвинуваченому покарання з умовним строком є неспроможними, оскільки, як вбачається з вироку, потерпілий ОСОБА_9 прохав призначити ОСОБА_8 покарання за законом на розсуд суду, але не дуже суворе.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він продав пічку з дозволу потерпілого, не відповідають дійсності та спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема, показаннями самого потерпілого ОСОБА_9 , який запевняв, що не надавав дозволу ОСОБА_8 брати його електричну духовку і продавати або обмінювати чи закладати, а також показаннями свідків ОСОБА_10 , яка також повідомила суду, що ні вона, ні потерпілий не дозволяли брати ОСОБА_8 їхню електричну духовку, та ОСОБА_11 , який пояснив, що купив у ОСОБА_8 електричну духовку, який запевнив, що вона не крадена, а належить йому.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутності підстав для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Остаточне покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 Білоконев ОСОБА_12 ОСОБА_4