Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000729 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 лютого 2018 року) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Згідно оскаржуваної ухвали, клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19 жовтня 2020 року включно.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник обвинуваченого вважає ухвалу суду прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому, на його думку, у даному провадженні існують об`єктивні підстави для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не вмотивував доцільності продовження обраного запобіжного заходу за відсутності будь-яких доказів, порушення обов`язкових вимог процесуальних норм при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, неналежності матеріалів, що обгрунтовують підозру та дають достатні підстави вважати, що незастосування такого заходу може призвести до настання будь-якого з ризиків, наведених прокурором.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, а більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризиків, а тому вказаний запобіжний захід слід продовжити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, поряд з цим обвинувачений перебував у розшуку, крім того, на даний час триває судове слідство, не допитані усі учасники судового процесу, зокрема, не допитані свідки, які мають бути допитані, відповідно до клопотань сторони захисту. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем його проживання, своєчасне його з`явлення до суду в даному кримінальному провадженні.

Також колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, згідно ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У ч.3 ст.199 КПК України (стаття знаходиться в гл.18 КПК України) зазначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1)Виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2)Виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою.

Із змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вбачається, що вказані вимоги Закону ним дотримані, у поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат їх не спростував.

В ч.3 ст.331 КПК України також зазначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, захисником не надано доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не доведено той факт, що ризики, які існували в кримінальному провадженні відпали.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000729 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 лютого 2018 року) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3