Справа № 598/1969/20
провадження № 1-кп/598/297/2020
ВИРОК

іменем України

"28" грудня 2020 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Збаражі матеріали кримінального провадження №598/1969/20 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Збараж Тернопільської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, не депутата, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.209 КК України,

встановив:

09 серпня 2020 року, приблизно о 20 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на території залізничної станції «Максимівка» Тернопільської дирекції Львівської залізниці, що знаходиться поблизу кар`єру с.Максимівка Збаразького району Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав із моторного відсіку тепловоза ТЕМ2У №9257 20 літрів дизельного палива, вартістю 21,24 гривні за один літр, чим завдав приватному акціонерному товариству «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» матеріальну шкоду на загальну суму 424,80 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, 11 серпня 2020 року приблизно о 20 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на території залізничної станції «Максимівка» Тернопільської дирекції Львівської залізниці, що знаходиться поблизу кар`єру с.Максимівка Збаразького району Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав із моторного відсіку тепловоза ТЕМ2У №9257 20 літрів дизельного палива, вартістю 21,24 гривні за один літр, чим завдав приватному акціонерному товариству «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» матеріальну шкоду на загальну суму 424,80 грн.

Далі, 12 серпня 2020 року, у ранковий період доби, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, шляхом вчинення правочину розпорядився майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації, шляхом укладення усного договору купівлі-продажу продав іншій особі 20 (двадцять) літрів дизельного палива за 360 (триста шістдесят) гривень.

13 серпня 2020 року приблизно о 20 год., обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на території залізничної станції «Максимівка» Тернопільської дирекції Львівської залізниці, що знаходиться поблизу кар`єру с.Максимівка Збаразького району Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав із моторного відсіку тепловоза ТЕМ2У №9257 40 літрів дизельного палива, вартістю 21,24 гривні за один літр, завдавши приватному акціонерному товариству «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» матеріальну шкоду на загальну суму 849,60 грн.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

- ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно;

- ч.1 ст.209 КК України, як розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, шляхом вчинення правочину з таким майном, вчинене особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом.

27 листопада 2020 року, між прокурором ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, з якою погодився представник потерпілого ОСОБА_7 .

Згідно даної угоди, прокурор, обвинувачений та захисник дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.209 КК України. При цьому обвинувачений у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень. Також, сторони узгодили покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.209 КК України, а саме:

- за ч.1 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.209 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник погоджуються з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.472 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 .

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода про визнання винуватості може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за наданням всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст.185 є кримінальним проступком, ч.2 ст.185 є нетяжким злочином та ч.1 ст.209 КК України є тяжким злочином. Шкода завдана потерпілому, державним та суспільним інтересам, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_4 .

Умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 472-474 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 листопада 2020 року між прокурором ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_8 , за письмовою згодою представника потерпілого ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню за №598/1969/20.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.209 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.1 ст.209 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі: дизельне паливо в кількості сорок літрів, поміщеного у дві пластикові каністри ємністю 20 літрів: дизельне паливо в кількості двадцять літрів, поміщеного в одну пластикову каністру ємністю 20 літрів: дизельне паливо в кількості одного літра, поміщеного у пластикову пляшку ємністю 1.25 літрів, що обв`язані ниткою та скріплені биркою із підписами понятих та пояснювальним текстом і опечатані печаткою «Для пакетів №106», та знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Збаразького відділення Підволочиського відділу ГУНП в Тернопільській області повернути власнику приватному акціонерному товариству «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту».

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1