Номер провадження: 11-кп/813/2076/20
Номер справи місцевого суду: 501/2027/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14.07.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0001259, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 19.09.2017 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, а в останній раз 13.06.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням положень ст..75 КК України з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки ,-
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.07.2020 року, постановленою під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному проваджені № 0001259, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 19.09.2017 року, ОСОБА_7 обвинуваченій у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306 КК України обрано запобіжний захід у виглядітримання під вартою строком до 24:00 годин 16.09.2020 року та визначено заставу як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 630 600 гривень.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , яка обвинувачуються у вчинені одного злочину, спільно з ОСОБА_7 .

Питання, щодо обрання запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_10 судом не визначено.

Рішення суду мотивовано тим, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про існування ризиків, передбачених п. п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість обрання відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу. Також судом прийнято до уваги наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 тяжкої хвороби, міцність соціальних зав`язків за місцем проживання, наявність утриманців, непогашених судимостей, вчинення подібних кримінальних правопорушень та вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що судом не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що на утримані має двох неповнолітніх дітей, хворіє на онкологію, не отримує кваліфікованої медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору та підпадає під категорію людей найчастіше вразливих до хвороби COVID-19.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Обставини, встановлені судом під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що на початку 2017 року (більш точна дата слідством не встановлена), ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, шляхом вчинення корисливих умисних злочинів, спрямованих на незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичних засобів, обіг яких обмежений, розробила план злочинної діяльності для вчинення тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів на території міста Білгород-Дністровський та Одеської області.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, обіг яких обмежений, на території міста Одеси та Одеської області, ОСОБА_7 залучила свою доньку - ОСОБА_11 в різний проміжок часу та безпосередніх виконавців: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб, яким довела план злочинної діяльності, пов`язаний із незаконним збутом наркотичних засобів, та сильнодіючих лікарських засобів, які переслідуючи корисливі мотиви, дали свою добровільну згоду, тим самим здійснила дії щодо створення організованої групи, у складі якої, спільно з вищевказаними особами, в період з вересня 2017 року по лютий 2020 року здійснила злочини, передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306 ст. 309 КК України.
Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо обрання запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваної.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованих їй злочинів, яка в поданій нею апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених прокурором у клопотанні ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 є громадянкою України, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає в Одеській області, є раніше судимою особою та обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів вчинених у складі організованої групи,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їй тяжкі та особливо тяжкі злочини.
Також у кримінальному провадженні продовжує існувати ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачена ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особи, які придбали наркотичний засіб є свідками та особами, що вживають наркотичні засоби.

При цьому апеляційний суд вважає, що існує незначний ступінь ризику можливого знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена до теперішнього часу не вказала органу досудового розслідування осіб у яких здійснювала придбання наркотичного засобу.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, оскільки обвинувачена раніше неодноразово судима за аналогічні злочини, не працює та шляхи надходження її доходів для життєдіяльності не відомі.

Крім того, апеляційний суд не в змозі прийняти до уваги викладені обвинуваченою ОСОБА_7 дані щодо доводів про тяжкий стан здоров`я та необхідності надання кваліфікованої медичною допомоги, оскільки будь яких підтверджуючих зазначену обставину доказів, стороною захисту апеляційному суду не надано.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором у клопотанні ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 до 01.12.2020 року, що свідчить про закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу та втрати чинності оскаржуваної ухвали.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, що необхідності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої у вчиненні нею тяжких та особливо тяжких злочинів групою осіб, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченої та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14.07.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені № 0001259, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 19.09.2017 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачену у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4