Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001091 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо: ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ст.348 КК України; ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом, на пропозицію ОСОБА_7 вчинювати розбійні напади на осіб, які займаються підприємницькою діяльністю і проживають на території Київської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 погодилися. У подальшому ОСОБА_7 з метою здійснення нападів на окремих громадян, поєднаних із застосуванням зброї та насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, що зазнали нападу, чи погроз застосування такого насильства, протягом жовтня-листопада 2019 року на території міста Києва та Київської області організував та очолив стійке об`єднання організовану злочинну групу, до складу якої залучив вказаних осіб та розподілив функції кожного з її учасників під час вчинення злочинів. Згідно з розподілом ролей ОСОБА_5 використовував автомобіль «BMW» д/н НОМЕР_1 , який був у його володінні, для транспортування учасників злочинної групи, встановлював наявність на об`єкті майбутнього нападу камер спостереження, визначав спосіб проникнення до приміщень, на які планувались напади, а в момент вчинення нападу здійснював візуальне спостереження за навколишньою обстановкою. Для обміну інформацією між членами організованої групи використовувались завчасно заготовлені на етапі готування до вчинення злочину мобільні телефони та радіостанції, а в розпорядженні були наявні вогнепальна зброя та бойові припаси.

13 грудня 2019 року у вечірній час відповідно до раніше визначений ролей, діючи за вказівкою керівника злочинної групи, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 на автомобілях «BMW» д/н НОМЕР_1 та «VolkswagenTuareg» д/н НОМЕР_2 прибули до заздалегідь обумовлених місць у с. Мрія Києво-Святошинського району Київської області, де залишили транспортні засоби та о 17 годині 20 хвилин пройшли до домоволодіння АДРЕСА_2 . Поблизу цього домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували з приведеною раніше у готовність завчасно заготовленою вогнепальною зброєю, а ОСОБА_5 мав при собі спеціальний засіб світлозвуковий пристрій «Терен-7М» та інструменти для злому запираючих пристроїв. З метою максимального узгодження плану дій під час вчинення нападу всі обвинувачені використовували радіостанції. Діючи відповідно до раніше узгодженого всіма учасниками злочинної групи плану дій, обвинувачені переконалися у присутності в будинку господарів, після чого, використовуючи заздалегідь заготовлені зброю, засоби зв`язку, інструменти, засоби маскування та драбину, подолали перешкоду у вигляді паркану і проникли на територію домоволодіння. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через незамкнені двері центрального входу, а ОСОБА_5 через незамкнені двері запасного входу проникли в будинок, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_10 з родиною. ОСОБА_8 , будучи готовий до застосування зброї, вчинив напад на родину потерпілого ОСОБА_11 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, які на той час перебували в будинку. Однак у цей же час в будинку знаходилися працівники поліції, які були залучені до виконання спеціального завдання та висловили законну вимогу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 припинити протиправні дії. Надалі, здолавши фізичний опір обвинувачених, їх всіх було затримано працівниками поліції на місці вчинення злочину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2020 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 15.02.2020 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про незаконність ухвали суду першої інстанції як такої, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки всупереч вимогам глави 18 КПК України суд продовжив запобіжний захід ОСОБА_5 без клопотання прокурора, чим виявив упередженість та вийшов за межі наданих йому повноважень, порушив право особи на захист, на свободу та особисту недоторканість. Вважає, що суд не мав права відмовляти в застосуванні до ОСОБА_5 застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину без застосування насильства, і єдиною підставою для прийняття такого рішення слугувала тяжкість висунутого обвинувачення, яка не є ризиком, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд в ухвалі не зазначив мотиви відхилення аргументів сторони захисту, а саме, що ОСОБА_5 не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання і потребує негайного оперативного втручання з приводу значного вкорочення кінцівки. Хірургічне лікування цієї патології може бути проведено лише в умовах вузькопрофільної медичної установи ортопедичного напрямку з подальшою реабілітацією в умовах стаціонару та амбулаторії, і ненадання відповідної медичної допомоги призведе до прогресування синдрому різної довжини ніг та інших незворотних наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Зважаючи на те, що прокурор не подав клопотання про продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_5 строку тримання під вартою, а вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою є обов`язком суду, суд за власною ініціативою поставив це питання на обговорення разом з клопотаннями захисників про зміну запобіжного заходу.
Враховуючи те, що суд діяв у межах своїх повноважень, посилання захисника на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, і всупереч доводам апеляційної скарги конституційне право ОСОБА_5 на свободу та особисту недоторканість порушено не було, оскільки він тримається під вартою за вмотивованим рішенням суду, яке прийнято відповідно до вимог закону.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_5 та інших обвинувачених під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував характер висунутого ОСОБА_13 обвинувачення, що має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише його прав, але й охорони інтересів суспільства та потерпілих, і тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, а саме, позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

В ухвалі суд конкретно не зазначив, з яких підстав не визначив обвинуваченому розмір застави, однак послався на п.1 ч.4 ст.183 КПК України, згідно з яким суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У формулюванні висунутого ОСОБА_5 обвинувачення не зазначено про застосування безпосередньо ним до потерпілих насильства, небезпечного для життя та здоров`я, або погрози застосування такого насильства. Однак, здійснюючи напад на ОСОБА_10 та його родину з метою заволодіння майном потерпілого, всі обвинувачені діяли з єдиним умислом, направленим на досягнення спільного злочинного результату, яким охоплювалася принаймні погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, з огляду на те, що троє з чотирьох членів організованої злочинної групи мали при собі вогнепальну зброю, підготовлену для її застосування, а ОСОБА_5 спеціальний засіб.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Що стосується тверджень захисника про стан здоров`я ОСОБА_5 з тенденцією до погіршення і потребу негайного хірургічного лікування, то на підтвердження таких обставин було долучено висновок експертного дослідження № 44/к від 06.04.2020, з дослідницької частини якого вбачається, що експерти дійшли висновку про те, що своєчасне ненадання обвинуваченому відповідної хірургічної медичної допомоги призведе до прогресування синдрому різної довжини ніг, який вже на початковій стадії сколіозу, деформації (ротації) тазу буде мати незворотні наслідки, на підставі медичної документації під час повторної госпіталізації ОСОБА_5 з 19.03.2019 по 20.03.2019.

Однак з того часу і до його затримання 13.12.2019 упродовж майже 9 місяців ОСОБА_5 за хірургічною медичною допомогою не звертався. Відомості про звернення обвинуваченого зі скаргами на стан здоров`я до лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО стороною захисту також не надавались, як і відомості про неможливість надати необхідне лікування відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, яким передбачено порядок лікування особи, узятої під варту, у разі відсутності можливості надати таку допомогу в медичній частині СІЗО.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3