Справа № 524/4642/20
Провадження № 1-кс/524/2492/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малики, Кременчуцького р-ну, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000547 від 30.07.2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000547 від 30.07.2020 року, яке погоджене з прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 .

На обґрунтування клопотання зазначає, що здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке внесене 30.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за фактом нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що 30.07.2020 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебував в будинку, який належить його матері ОСОБА_8 , та, де він на даний час тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаний час на територію подвір`я, неогородженого парканом домоволодіння, з метою з`ясування обставин конфлікту ОСОБА_4 з ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_10 , цивільною дружиною якого являється остання. Зайшовши на територію домоволодіння, ОСОБА_10 при собі мав дерев`яний предмет, схожий за формою на бейсбольну биту, яку тримав у руці, з яким він пройшов у веранду будинку на території вищевказаного домоволодіння. У ОСОБА_4 , який побачив у приміщення будинку ОСОБА_10 , виник раптовий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , діючи умисно, схопив у руки дерев`яний табурет та почав ним наносити ОСОБА_10 чисельні удари у область голови та тулуба. Від отриманих ударів ОСОБА_10 випустив з рук дерев`яний предмет, схожий на биту та з метою уникнення подальшого побиття намагався вийти з веранди будинку. ОСОБА_4 в цей час кинув на підлогу табурет та, продовжуючи свій злочинний умисел, схопив дерев`яний предмет, схожий на биту та наніс ОСОБА_10 , який в цей час повернувся до нього спиною декілька ударів в область голови, від яких останній впав на підлогу. Після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 підвівся з підлоги та вийшов на подвір`я. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_10 та знову наніс йому декілька ударів дерев`яним предметом, схожим на биту в область голови. Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_10 впав на землю та тимчасово втратив свідомість, а ОСОБА_4 продовжив наносити йому удари битою в область голови, тулуба та кінцівок. Через короткий проміжок часу, ОСОБА_4 припинив побиття та пішов до літньої кухні на території вказаного домоволодіння. Прийшовши до тями, ОСОБА_10 підвівся із землі та дійшов до свого автомобіля ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв на дорозі, поряд з подвір`ям. Коли ОСОБА_10 намагався сісти до автомобіля, в цей час його наздогнав ОСОБА_4 та знову наніс удар битою по голові, від якого потерпілий впав на асфальтоване покриття дороги. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , який тримав в одній руці биту, а в іншій кухонний ніж, який взяв у літній кухні, почав наносити ОСОБА_10 удари вказаним ножом в область голови та тулубу. Після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 вдалось сісти до свого автомобіля та поїхати з місця події, після чого його доставлено в КНП «ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» в стані травматичного шоку ІІІ ступеню (тяжкого ступеню тяжкості) з загрозою життю, з діагнозом: травматичний шок ІІІ ст., ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні різані рани голови та обличчя, різана рана лівої гомілки, забої обох верхніх кінцівок.

30.07.2020 року ОСОБА_4 відповідно до протоколу затримання затриманий о 22 год. 20 хв. в порядку ст. 208 КПК України.

31.07.2020 року відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

31.07.2020 року слідчим суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , строк дії якого визначено до 22 год. 20 хв. 27 вересня 2020 року.
22.09.2020 року в.о. керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000547 від 30.07.2020 року у зв`язку з його складністю та значним обсягом продовжено до трьох місяців, а саме до 30 жовтня 2020 року.
Відповідно до витягу з ЄРДР створено слідчу групу у складі: начальника СВ ОСОБА_12 , заступника начальника СВ ОСОБА_13 , старшого слідчого ОСОБА_14 , слідчих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 .

Заслухавши прокурора, який підтримав внесене слідчим клопотання, підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , які заперечували проти даного клопотання, просили відмовити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, повідомляють про те, що на даний час всі необхідні слідчі дії проведені, підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та вітчимом, має на утриманні малолітню дитину, жодного разу не перебував у розшуку, завжди за першим викликом з`являвся до слідчого та прокурора, свідка мати підозрюваного ОСОБА_4 . ОСОБА_8 , яка не заперечувала щодо виконання підозрюваним запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у житлі, яке належить їй на праві власності, повідомили щодо неправомірної поведінки потерпілого в день вчинення злочину, надала певні свідчення щодо події, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В пункті «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Вирішуючи питання про продовження тримання під вартою слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини.
До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає передусім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим, при цьому, суд враховую, що збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжують існувати інші підстави, наведені суду, виправдовувати позбавлення волі.
Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою, і, питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно і повинно оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства).
Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії §140).
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу.
Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" ("SergeyVolosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою…
Крім того, відповідно до ст.5 п.3 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання» (п.37, п.38).
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, з огляду на рішення Європейського суду, вважає, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106), і зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), і вагомість наявних доказів не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини §38), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Сулаоя проти Єстонії§ 64).
Слідчим у клопотання зазначено, що метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури, суду; незаконно впливати на свідків, а також запобігання вчинення іншого кримінального правопорушення.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, однак виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри причетності підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри, оскільки останні підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити ці правопорушення.
Зазначене прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Таким чином, на даній стадії досудового розслідування наведені дані свідчать поза розумним сумнівом про причетність ОСОБА_4 до події вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою мають враховуватися у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України й наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Згідно ухвали слідчого судді від 31.07.2020 року, про існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового слідства та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, свідчать такі обставини, як тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим, що може реально спонукати останнього до вчинення дій, спрямованих на переховування від слідства та суду.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою можливість ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить лише тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, що не є достатньою підставою для продовження застосування стосовно ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає разом зі своєю матір`ю, вітчимом та молодшим братом, зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1 , однак за даною адресою не проживає, оскільки в даному помешканні немає умов для повноцінного проживання людини.

Враховуючи тривалий час здійснення досудового розслідування, стороною обвинувачення не здобуто та не надано слідчому судді, отже прокурором не доведено обставини, зазначені у частині третій ст. 199 КПК України, а саме обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .
Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме домашній арешт з обмеженням у часі, заборонивши йому залишати житло з 20 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. наступного дня за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , крім випадків відвідування медичних закладів та державних установ, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000547 від 30.07.2020 року, - відмовити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з обмеженням у часі, заборонивши йому залишати житло з 20 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. наступного дня за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.п. 1-3,5,7 ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

?прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

?не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

?не відвідувати місця з продажу алкогольних напоїв;

?докласти зусиль до пошуку роботи.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 6 ст. 181 КПК України визначити до 30 жовтня 2020 року (включно) в межах строку досудового розслідування.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1