ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 647/2836/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/115/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: примусові заходи медичного характеру
У Х В А Л А
іменем України
02 лютого 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000323за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії м. Ленінакан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України;
застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної закладу із посиленим наглядом.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали суду, ОСОБА_9 01.06.2020 року близько 19-00 години, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, знаходячись біля магазину ПП «Кулик» за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Новоберислав, вул. Набережна (територія садового товариства «Мотор 63»), умисно, шляхом вільного доступу, відкрито, без застосування фізичного та психічного насильства, в присутності ОСОБА_10 , не звертаючи увагу на її вимогу повернути власнику його річ, заволодів бувшим у використанні велосипедом «Україна», з чоловічою рамою без додаткових пристроїв, вартістю 1 390 гривень, та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану вище суму.
Зазначені дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Також він, 03.06.2020 року близько 07-45 години, переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з особистих мотивів, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті, в ході виниклої сварки, умисно, наніс 2 удари ножем в область задньої поверхні шиї та 1 удар ножем в область наружної поверхні правої гомілки в нижній третині, а також 1 удар тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в область носа потерпілого ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран шиї та правої гомілки, садна носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Зазначені дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор з доповненнями, не оспорюючи ухвалу суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, передбаченого ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, та застосований примусовий захід медичного характеру щодо цієї особи, порушує питання про зміну ухвали в частині формулювання суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_9 , з підстав його невідповідності вимогам п.2 ч.1 ст.372 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що у формулюванні суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_9 , суд помилково вказав про те, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тоді як ОСОБА_9 є особою, що страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними як у період вчинення кримінальних правопорушень, так і по теперішній час. Крім того, умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину, які встановлюються лише щодо осудної особи.

З цих підстав просить змінити ухвалу суду, виключивши з мотивувальної частини з формулювання суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_9 , посилання на спрямованість умислу та мети дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, а саме за епізодом від 01.06.2020 року слова: «усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно»; за другим епізодом від 03.06.2020 року слова: «переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, умисно».

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора про зміну ухвали, позицію захисника та законного представника, які не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, за встановлених і викладених в ухвалі обставин, та застосований примусовий захід медичного характеру, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, які ніким не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє ухвалу суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь, які могли б істотно вплинути на висновки суду про їх вчинення ОСОБА_9 , перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора з доповненнями, при формулюванні обставин суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, вчинених ОСОБА_9 , суд в ухвалі при формулюванні цих діянь зазначив, за епізодом від 01.06.2020 року, що він їх учинив, «усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно», а за другим епізодом від 03.06.2020 року, «переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, умисно», чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для зміни ухвали суду, оскільки жодним чином не погіршує становище особи, стосовно якої вирішено питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Статтею 24 КК України визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно вимог ст.18,19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.
Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.
Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 69 від 13.07.2020 року ОСОБА_9 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. У період часу, що цікавить слідство, був психічно хворим, тоді не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. До ОСОБА_9 рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру госпіталізація у психіатричний заклад зі посиленим наглядом. (т.1 а.п.30-34)
Тобто, у ОСОБА_9 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними).
За таких обставин, дії ОСОБА_9 не могли бути умисними в жодній із форм вини (прямий чи непрямий умисел), оскільки він не усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, а отже не міг передбачати та бажати настання суспільно небезпечних наслідків.

Крім того, умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину, які встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд не звернув уваги.

Встановивши, що суспільно небезпечні діяння ОСОБА_9 було вчинено у стані неосудності, при формулюванні обставин суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, вчинених ОСОБА_9 , суд в ухвалі помилково вказав про усвідомлення ним суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення ним суспільно небезпечних наслідків та бажання їх настання, з корисливих мотивів, умисно, а за другим епізодом з особистих мотивів, умисно, тобто надав оцінку вчиненому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України, які встановлюються лише щодо осудної особи, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року в справі №130/2612/17.
З огляду на викладене вище, у зв`язку з необхідністю виправлення цієї помилки суду при формулюванні обставин суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_9 , яка не погіршує його становище та не впливає на застосування до нього примусових заходів медичного характеру, ухвалу суду першої інстанції в мотивувальній частині слід змінити шляхом виключення з формулювання вчинення ним суспільно небезпечних діянь посилання суду за епізодом від 01.06.2020 року слова: «усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно»; за другим епізодом від 03.06.2020 року слова: «переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, умисно».

У зв`язку із чим, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 в мотивувальній частині змінити.
Виключити з мотивувальної частини з формулювання суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, вчинених ОСОБА_9 , посилання суду на спрямованість умислу та мети дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, а саме за епізодом від 01.06.2020 року слова: «усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно»; за другим епізодом від 03.06.2020 року слова: «переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, умисно».

У решті цю ухвалу щодо нього - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4