Номер провадження:1-кс/521/4085/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника скаржника ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
В ході судового засідання представник скаржника пояснив, що постанову про закриття кримінального провадження вважає незаконною і необґрунтованою посилаючись на те, що слідчим не здійснено належної перевірки незаконних дій зазначеної ОСОБА_5 особи, не вжито необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, а висновок слідчого про відсутність складу злочину є передчасним, безпідставним, незаконним і таким, що не відповідає завданню кримінального судочинства.
При цьому в ході судового засідання представник скаржника послався на обставини, викладені в скарзі та підтримав їх у повному обсязі.
Зі змісту скарги вбачається, що слідчим, на думку заявника, не було в повному обсязі здійснено досудове розслідування, а саме:
1. Не були організовані та проведені слідчі (розшукові дії) по вказаному кримінальному провадженню, з метою встановлення свідків;
2. Не допитано ОСОБА_6 ;
У зв`язку з зазначеними недоліками досудового слідства, яке на думку заявника було проведено поверхнево, упереджено та необ`єктивно, заявник просить скасувати зазначену постанову про закриття кримінального провадження і задовольнити таким чином вимоги скарги.
Прокурор в ході судового засідання, висловив думку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки викладені в скарзі обставини та факти не відповідають фактичним обставинам тому як слідчим в рамках кримінального провадження було проведено комплекс слідчих дій. Тобто, досудове слідство, на думку прокурора, було проведено належно, зі здійсненням необхідної та достатньої кількості процесуальних дій для прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження.
Заслухавши представника скаржника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в скарзі, слідчий суддя встановив наступні обставини.
До Малиновського ВП м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від генерального директора ПП «Компанія Елам» ОСОБА_5 , щодо неправомірних дій працівника підприємства ОСОБА_6 , який привласнив товарно-матеріальні цінності на суму 5 844 грн.
На обґрунтування свого рішення про закриття кримінального провадження слідчий послався на те, що відповідно до висновку судово - економічної експертизи №117Е від 13.04.2020 року, встановлена за актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей №19 від 27.08.2018 року, актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей №12 від 27.08.2018 року нестача ТМЦ на ПП «ВІСК «Елам» наданими на експертизу документами підтверджується на 4638,17 грн.
Сам по собі факт встановлення нестачі не утворює склад злочину передбачений ч.1 ст.191 КК України. Для утворення такого складу злочину необхідно підтвердити факт того, що ОСОБА_6 , привласнив вищезазначені ТМЦ на свою користь, або розтратив їх на користь третіх осіб.
Такий факт можливо підтвердити, зокрема показами свідків, які можливо безпосередньо бачили факт привласнення, або розтрати, матеріалами відеозапису з камер відео спостереження, на яких було би зафіксовано факт привласнення або розтрати майна.
Так, в ході досудового розслідування не здобуто будь - яких доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_6 , дійсно привласнив, або розтратив вищезазначене майно.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином, беручи до уваги той факт, що між ПП «Виробничо - комерційна компанія «Елам», та ОСОБА_6 , було укладено договір про повну індивідуально - матеріальну відповідальність відповідно до п.3 якого у випадку незабезпечення з вини працівника схоронності ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків спричинених підприємству їх відшкодування здійснюється відповідно до вимог чинного законодавстві правовідносини, які виникли між вищезазначеними юридичною та фізичної особами, повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки мають характер цивільно - правових.
З матеріалів скарги вбачається, що встановлений законом десятиденний строк її оскарження не пропущений.
Даючи оцінку доводам скарги про незаконність оскаржуваної постанови, суд керується загальними положеннями кримінального провадження, нормами кримінального процесуального закону, які визначають порядок (процедуру) кримінального провадження, та нормами кримінального закону, які визначають відповідальність за злочини згідно із зазначеною у заявах потерпілого та внесеною до ЄРДР правовою кваліфікацією.
Так, згідно положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 КПК України, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.
Ч. 2 ст. 9 КПК України визначає, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення форма вини мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (ст. 91 КПК України).
Відповідно до положень ст. 93 цього Кодексу сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних (слідчих) розшукових дій, витребування та отримання речей, документів тощо, проведення інших процесуальних дій.
Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК).
Належними є докази які прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК).
За приписом п. 2) ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити: відомості про зміст обставин, яка є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Судом встановлено, що за формою оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України з огляду на зазначення у ній змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів прийнятого рішення, їх обґрунтування та посилань на відповідні положення КПК України. За змістом оскаржувана постанова також є мотивованою і обґрунтованою.
Ч. 1 ст. 11 КК України дає загальне визначення поняття злочину, яке містить у собі сукупність ознак, обов`язкових для будь-якого конкретного злочину. Такими ознаками є суспільна небезпечність діяння, передбаченість його Кримінальним кодексом, винність та вчинення його суб`єктом злочину.
За змістом диспозиції ч.1 ст.191 КК України для утворення такого складу злочину необхідно підтвердити факт того, що ОСОБА_6 привласнив вищезазначені ТМЦ на свою користь, або розтратив їх на користь третіх осіб.
Таким чином у даному випадку відсутня об`єктивна сторона злочину.
Відповідно до ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
У статті 11 цього Кодексу визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
У статті 23 КК України законодавцем визначено, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
За змістом ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Частиною першої статті 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Підставою до скасування постанови про закриття кримінального провадження може бути тільки така неповнота або однобічність досудового розслідування, при усуненні якої слідчий може прийти до іншого рішення. Наведені заявником доводи та надані учасниками судового провадження матеріали підстав для такого висновку не містять.
Згідно п.2 ч.1 ст. 284 КПК України при відсутності в діянні складу кримінального правопорушення кримінальне провадження закривається.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановлюється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів скарги та кримінального провадження вбачається, що слідством всебічно, повно і неупередженого досліджено обставини кримінального провадження у обсязі достатньому для правильної оцінки фактичних обставин справи, вжито у достатній мірі необхідні та передбачені КПК заходи, внаслідок проведення яких, факт вчинення кримінального правопорушення не знайшов об`єктивного підтвердження, тому постанова про закриття кримінального провадження винесена правомірно і не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1