Ухвала

іменем України
7 вересня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-1634ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 жовтня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199,
встановив:
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2020 року касаційну скаргу захисника залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України та надано десятиденний строк для усунення недоліків.
В ухвалі Суд зазначив про необхідність належного обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягнули би за собою безумовне скасування судових рішень. Зокрема, вказано, що, обґрунтовуючи незаконність судових рішень, захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
На виконання ухвали касаційного суду захисник ОСОБА_4 подав нову касаційну скаргу, перевіривши яку, Суд установив, що зазначених в ухвалі від 26 травня 2020 року недоліків не усунуто.
Так, у повторно поданій касаційній скарзі захисник так і не конкретизував та чітко не вказав передбачені кримінальним процесуальним законом норми права, які, на його думку, порушено або неправильно застосовано, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для їх скасування, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
При цьому захисник ОСОБА_4 знову посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушує питання оцінки доказів, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Фактично скарга, подана на виконання ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року дублює зміст касаційної скарги, поданої захисником 8 травня 2020 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Частина 4 ст. 429 КПК України передбачає, що залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
п остановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 жовтня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199, повернути особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3