Справа № 362/6458/20
Провадження № 1-в/362/467/20
Ухвала
і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
представника заявника - ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)
особи, стосовно якої вирішується заява про заміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області заяву представника комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня №3» (далі КНП «КМПНЛ» №3) про зміну примусових заходів медичного характеру з звичайного режиму нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_6 , 1942 року народження,
встановив:
Заявник звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2020 до ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом у зв`язку зі скоєнням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2020 ОСОБА_6 вказані примусові заходи медичного характеру змінені на примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.
Із 03.06.2020 ОСОБА_6 перебуває на примусовому лікуванні у КНП «КМПНЛ» №3.
11.12.2020 ОСОБА_6 пройшов медичний огляд комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку про доцільність зміни раніше установлених примусових заходів медичного характеру з загальним режимом нагляду на амбулаторно психіатричну допомогу у примусовому порядку за місцем проживання.
У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та просила змінити ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру з звичайного режиму нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем його проживання з огляду на необхідність постійного стороннього догляду за останнім. При цьому вказала суду, що такий догляд буде здійснювати дружина ОСОБА_6 , оскільки з дітьми останній не спілкується.
Прокурор та захисник не заперечили проти задоволення даної заяви.
ОСОБА_6 жодних пояснень суду не надав, протягом судового засідання перебував у відстороненому стані, не реагував на звернення суду та представника медичного закладу, яка пояснила суду, що ОСОБА_6 «дрімає». У зв`язку з цим, суд не зміг з`ясувати, у тому числі, ставлення ОСОБА_6 до скоєного суспільно небезпечного діяння, яке стало причиною примусового лікування.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви у їх сукупності, встановив таке.
03.06.2020 ОСОБА_6 госпіталізовано до медичного закладу на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2020 про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2020 ОСОБА_6 вказані примусові заходи медичного характеру змінено на примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.
Згідно з даними висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 39 від 11.12.2020 (далі - висновок) ОСОБА_6 страждає на психічне захворювання, діагноз «Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (судино-атрофічного) із недоумством» (F- 00.2). Із висновку вбачається, що у пацієнта патологічні прояви хвороби та ступінь суспільної небезпечності зменшились.
Водночас суд звертає увагу на те, що на момент скоєння суспільно небезпечного діяння - заподіяння своїй дружині ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень та на момент розгляду даної заяви ОСОБА_6 продовжує страждати на психічне захворювання з вищезазначеним діагнозом, у висновку відсутнє належне обґрунтування яким чином відбулося зменшення ступеню його суспільної небезпечності та проявів хвороби.
Також суд враховує, що у п.25 висновку у розділі «Психічний стан» зазначено, що ОСОБА_6 грубо орієнтований в особистості: знає своє ім`я та прізвище, однак дане твердження суперечить його поведінці протягом усього судового засідання, що підтверджується записом фіксування судового засідання за допомогою технічного запису.

Крім того, ОСОБА_6 потребує стороннього нагляду (п. 24 висновку) та постійного стороннього догляду (п. 28 висновку), а докази тому, що у разі задоволення судом даної заяви такий нагляд і догляд буде здійснювати його дружина, потерпіла від скоєного ним суспільно небезпечного діяння, при матеріалах заяви відсутні. Натомість у п. 25 висновку вказано, що ОСОБА_6 обслуговується медичним персоналом.
Згідно з п. 28 висновку однією з підстав звернення до суду із даною заявою є необхідність лікування ОСОБА_6 у суміжних спеціалістів (у тому числі стаціонарно), однак не зазначено у яких саме, а також не надано суду доказів такої необхідності.
За змістом ст. 95 КК України та ст. 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

Відповідно до ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

У силу ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Із встановлених обставин не вбачається, що внаслідок незначного періоду перебування (з 03.06.2020) у психіатричній лікарні стан здоров`я ОСОБА_6 змінився та/або відбулося поліпшення його психічного стану, а також зменшився ступінь його суспільної небезпечності, докази здійснення догляду за ним дружиною чи іншими особами у разі задоволення судом даної заяви відсутні, а тому, на переконання суду, звернення із даною заявою є передчасним.
Враховуючи вищезазначене та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст. 95 КК України, ст. ст. 94, 369-372, 512, 514 КПК України, суд
ухвалив:
Відмовити у задоволенні заяви представника комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня №3» про зміну примусових заходів медичного характеру з звичайного режиму нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_6 , 1942 року народження.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1