Ухвала
іменем України
14 вересня2020 року

м. Київ
справа № 357/9927/18
провадження № 51- 4261 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 липня 2020 року.

встановив:

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2020 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено покарання у виді

штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 червня 2020 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2020 року залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями. Зокрема вказує, що суди не дотримались норм матеріального та процесуального права та призначили його підзахисній занадто суворе покарання.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, захисник у своїй касаційній скарзі посилається на зміст судового рішення, зазначає, що воно є незрозумілим, однак свою позицію належним чином не обґрунтовує, з урахуванням положень статті 412 КПК.
До того ж, захисник, убачаючи можливість закриття кримінального провадження, у тому числі з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не звернув уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно.

Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 липня 2020 року, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3