ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного провадження режимі відеоконференції, клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації,

встановив:

Міністерство юстиції України звернулось з клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду іноземної держави відносно громадянина ОСОБА_4 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації.
У клопотанні Міністерство юстиції України просить суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, за вчинення яких ОСОБА_4 визнано винним та строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 за вироком суду Російської Федерації, з урахуванням змін, внесених у вирок ухвалою Верховного суду Чувашської Республіки від 21.09.2016 року.
Представник Міністерства юстиції України та прокурор будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. При цьому, подане суду клопотання містить заяву про вирішення питання про виконання вироку відносно ОСОБА_4 за відсутності представника МЮ України, а прокурором подано заяву про розгляд справи за її відсутності.
З урахування думки учасників провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника Міністерства юстиції України та прокурора, враховуючи також відсутність законодавчої вимоги щодо обов`язкової участі вказаних осіб у судовому процесі, суд вважає за можливе розглянути клопотання МЮ України за відсутності представника МЮ України та прокурора.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України.
Заслухавши засудженого ОСОБА_4 та його захисника, вивчивши доводи клопотання та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Передача громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в Україні та порядок приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України, передбачено главою 46 КПК України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.

Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.

Відповідно до п. «e» статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов, зокрема: якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території.

Згідно ч. 4 ст. 10 КК України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.

Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Згідно із ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Як встановлено ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вироком Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації, за сукупністю злочинів, до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю і без штрафу.

Апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного суду Чувашської Республіки від 21.09.2016 року, вирок Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року змінено, та ОСОБА_4 пом`якшено покарання, за сукупністю злочинів, до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі. В іншій частині вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1, ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації та його дії кваліфіковано за ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у крупному розмірі та за ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особо крупному розмірі.
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальним злочином згідно із законодавством України.
Відповідно до закону України про кримінальну відповідальність ч.1 ст.307 передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, становлять склад злочину, передбаченого ч.2 ст.307. Частиною 3 статті 307 КК України передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.
Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», встановлено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Отже враховуючи кваліфікацію дій ОСОБА_4 як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у крупному розмірі та як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, в особо крупному розмірі, диспозицію ч.3 ст.307 КК України, дії ОСОБА_4 , по кожному з епізодів злочинів, у вчиненні яких його визнано винним, слід кваліфікувати за ч.3 ст.307 КК України оскільки всі злочини скоєні останнім організованою групою.

При цьому суд констатує, що з урахуванням вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України, факт незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, є закінченим складом кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до закону України про кримінальну відповідальність не потребують додаткової кваліфікації за ст.ст.14, 15 КК України, що в свою чергу виключає застосування в даному випадку положень ст.68 КК України.

Санкцією частини 3 статті 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Як встановлено судом ОСОБА_4 вироком суду іноземної держави призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю і без штрафу.

Оскільки санкцією ч.3 ст.307 КК України максимальний строк позбавлення волі (12 років) не є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, який, в свою чергу, не є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією ч.3 ст.307 КК України (9 років), в силу положень ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_4 , суд дотримується тривалості призначеного вироком суду іноземної держави покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.
Судом не вирішується у відповідності до положень ч.5 ст.610 КПК України питання про виконання додаткового покарання, оскільки вироком суду іноземної держави додаткові покарання ОСОБА_4 не призначались.
Що стосується додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбачене ч.3 ст.307 КК України, то воно не підлягає застосуванню до засудженого ОСОБА_4 , оскільки воно не було призначене вироком суду іноземної держави, а відповідно до п. «d» ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінального покарання засудженої особи.
Крім того, суд зазначає, що механізм визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави встановлений Главою 46 КПК України, тому у суду відсутні правові підстави застосовувати положення ч.5 ст.72 КК України. При цьому, суд звертає увагу, що дане питання має вирішуватися згідно положень ст.537 КПК України в порядку виконання вироку, що відповідно до ст.539 КПК України віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Керуючись ст. ст. 369-372, 610 КПК України, суд -

постановив:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 06.05.2016 року, яким ОСОБА_4 , засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30 п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації.

Визначити, що відповідальність за злочини, вчинені засудженим громадянином України ОСОБА_4 , передбачена частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України (по кожному з епізодів злочинів, у вчиненні яких визнано винним ОСОБА_4 ).
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 12 років, без конфіскації майна.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту отримання ним копії ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

13.10.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/17959/17
Номер провадження № 1-м/ 522/3/20
Головуючий суддя ОСОБА_1