ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4646/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3076/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі представника потерпілого, від якого надійшла заява про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 07 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеса, громадянку України, з вищою освітою, неодружену, нікого на утриманні не має, до затримання працювала стажистом касира ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: останній раз 25.05.2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, до 2 років 3 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з іспитовим строком 2 роки, - визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 19.03.2020 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов потерпілого ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь вказаного товариства матеріальну шкоду у розмірі 4300 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2020 року (27,2685 грн. за долар) становить 117254,55 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 12.03.2020 року ОСОБА_7 прибула до офісу ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс», розташованого в м. Харкові по вул. Кооперативна, 6/8, з метою працевлаштування на посаду касира відділення пункту обміну валют. Під час оформлення документів, необхідних для працевлаштування, ОСОБА_7 ввела в оману працівників відділу кадрів ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс», представившись іншою особою, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надала в якості документа, що засвідчує особу - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 13.01.2016 року Дворічанським РС ГУ ДМС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_9 та картку фізичної особи платника податків на ім`я останньої.

З 16.03.2020 року ОСОБА_7 приступила до проходження стажування на посаду касира відділення ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс» в пункт обміну валют розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

19.03.2020 року адміністрація ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс», будучи введеними в оману ОСОБА_7 , надала останній допуск до самостійної роботи в якості касира пункту обміну валют, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Культури, 8, таким чином остання отримала доступ до грошових коштів, які в ньому знаходились. 19.03.2020 року о 12:21 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на робочій зміні в приміщенні вказаного пункту обміну валют, діючи повторно, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які належать ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс». Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникла, обернувши викрадені кошти на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс» матеріальну шкоду на суму 20000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.03.2020 року становить 545370 грн. (т.1 а.с.117-120).

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно з проникненням в інше приміщення, у великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої й постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі (т.1 а.с.126-128).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 неодноразово судима за злочини проти власності, офіційно не працевлаштована і вчинення нею корисливих злочинів є її джерелом заробітку.

Крім того, під час призначення покарання судом не враховано, що відносно ОСОБА_7 спрямовано до судів першої інстанції м. Одеси ще три обвинувальних акти, що також характеризує обвинувачену як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та як суспільно-небезпечну особу, а її каяття у вчиненні злочину не є щирим, а лише свідчить про бажання уникнути покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 також оскаржила вказаний вирок і в апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене покарання, застосувати щодо неї положення ст.ст. 69, 75, 76 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням (т.1 а.с.137-142).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, призначаючи покарання не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючих обставин, а також дані про її особу, а саме: вона беззаперечно визнає своє вину у вчиненому, щиро розкаялася, активно співпрацювала зі слідством, відсутність обтяжуючих вину обставин, добровільно видала працівникам поліції викрадені кошти в сумі 15700 доларів США, має вищу освіту, власне житло та постійну реєстрацію, офіційно працевлаштована касиром в обмін валют, а до того працювала перекладачем з англійської та німецької мов в м. Одеса, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні бабусю ОСОБА_10 , 1949 року народження, яка нікого крім неї не має та потребує постійного догляду та піклування, а також просить врахувати її молодий вік, прагнення створити сім`ю.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали подану обвинуваченою апеляційну скаргу, просили її задовольнити, вказавши, що вирок суду є занадто суворим та підлягає зміні в частині призначеного покарання. На думку сторони захисту, наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та відсутні обставини, що обтяжують покарання, тому, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, можливо застосувати положення ст.ст. 69, 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченої, натомість просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, вказавши, що призначене покарання є занадто м`яким і не буде сприяти перевихованню ОСОБА_7 , яка вже неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, і на теперішній час стосовно неї спрямовано до суду в м. Одесі три обвинувальних акти, що свідчить про небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення. Крім того, до неї вже двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сама обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, зазначивши, що згодна з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченої за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме: врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, вину у його вчиненні обвинувачена ОСОБА_7 визнала повністю, щиро розкаялася, також суд взяв до уваги вік обвинуваченої та стан її здоров`я, яка на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винної, вона хоча раніше судима, проте, має постійне місце реєстрації та проживання, незаміжня, нікого на утриманні не має.

Відповідно до ст.66 КК України судом враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують її покарання, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїла тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання до 8 років позбавлення волі; неодноразово була засуджена, що свідчить про стійку антисоціальну направленість її особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про можливість призначення їй більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно апеляційної вимоги обвинуваченої про необхідність врахування обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, то судом першої інстанції така обставина вже врахована при постановленні вироку.

Щодо посилань обвинуваченої ОСОБА_7 на необхідність врахування як пом`якшую обставину активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів зазначає, що активне сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі:повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним. По справі відсутні дані, що вказують на наявність активного сприяння розкриттю злочину з боку ОСОБА_7 , оскільки цей злочин було розкрито завдяки проведеним оперативним заходам.

Факт офіційного працевлаштування ОСОБА_7 до вчинення злочину не може вплинути на рішення суду.

Крім того, викрадене майно, а саме 15700 доларів США, які були вилучені у ОСОБА_7 під час її затримання, та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, знаходилось на зберіганні органу досудового розслідування, тому даний факт не може бути розцінений судом як намагання обвинуваченої виправити наслідки вчиненого злочину. Крім того, потерпілим по справі заявлено цивільний позов, але доказів про вчинення обвинуваченою будь-яких дій, що свідчать про усунення заподіяної шкоди, матеріали справи не містять.

Таким чином, посилання про необхідність визнання обставинами, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди - є необґрунтованим та спростовується вищенаведеними даними.
Стосовно апеляційної вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 про необхідність врахування даних про її особу, а саме: молодий вік, наявність постійного місця реєстрації та проживання, то судом першої інстанції такі обставини вже враховано при постановленні вироку.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що вона зобов`язується відшкодувати потерпілій стороні завдану шкоду, а також має на утриманні бабусю-пенсіонера, то зазначене, з урахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, не спростовує правильності висновків суду щодо призначеного покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування даних, які характеризують обвинувачену, покладається на сторону, що їх подає. Обвинуваченою не наведено таких обставин та даних про її особу, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання і свідчили про можливість його пом`якшення. Тому колегія суддів дійшла однозначного висновку, що підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 й більш суворого покарання, як просить в апеляційній скарзі прокурор.

Стосовно апеляційних доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не достатньо враховано дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово судима за злочини проти власності і вчинення нею корисливих злочинів є її джерелом заробітку, то судом першої інстанції такі обставини враховані з достатньою повнотою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог КПК України не встановлено, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтами не наведено і при розгляді судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.07.2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4