ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 216/5539/18
Провадження № 1-кп/210/269/20

"27" серпня 2020 р. м. Кривий Ріг

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, -

ВС ТАНОВИЛА:
У провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вказаний обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що відповідно до попередньої ухвали суду від 01 липня 2020 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених закінчується 29 серпня 2020 року, перед учасниками провадження судом поставлено питання про доцільність тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 звернувся з клопотаннями щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, що ризики, які враховувались під час обрання та продовження даного запобіжного заходу відносно обвинувачених не змінились.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо) заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили суд вирішити питання про зміну запобіжний заходу на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , враховуючи те, що прокурором нічим не обґрунтовано ризики, на які він посилається, заперечувала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила замінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію свого колеги - адвоката ОСОБА_8 і також просив суд вирішити питання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів, приходить до наступних висновків.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства чи суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно, колегією суддів встановлено, що станом на 27.08.2020 року, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України не змінилась.

Вирішуючи питання щодо доцільності тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів бере до уваги особистість кожного окремо, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо), не перебувають у зареєстрованому шлюбі, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не мають, офіційно не працевлаштовані, місця реєстрації не мають, обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Враховуючи вищевикладене та наявність ризиків, колегія суддів приходить до висновку про те, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою є необхідним, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та такими що підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, зокрема, у Рішенні по справі «Лабіта проти Італії», що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При цьому суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, а саме, до 25 жовтня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, а саме, до 25 жовтня 2020 року включно.

Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області №3, для виконання.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3