Справа №463/639/21
Провадження №1-кс/463/642/21
У Х В А Л А

26 січня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
представника скаржника ОСОБА_3
в м. Львові,
у відкритому судовому засіданні,
розглянувши скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілими,
в с т а н о в и в :
представник скаржника звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 17 грудня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000346.
Скаргу мотивує тим, що слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000346від 10.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Вважає, що мотивація даної постанови не відповідає вимогам ст.55 КК України, а саме слідчим не вмотивовано, чому збитки ОСОБА_4 в розмірі 500000 грн. не є збитками та не вважаються шкодою завданої ОСОБА_4 протиправними діями шляхом зловживання службовим становищем щодо фальсифікації доказів у кримінальному провадженні по засудженню ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що кримінальне провадження за №00000346від 10.11.2020 порушене по факту незаконних дій працівників правоохоронних органів, зокрема підроблення документів, фальсифікації злочину, притягнення завідомо невинної особи ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.17 грудня 2020 року вкотре слідчим було винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання його потерпілим. Вважає постанову безпідставною, невмотивованою та необґрунтованою. Зазначає, що злочином у вказаному кримінальному провадженні йому було заподіяно шкоду, у зв`язку із цим звернувся із відповідною заявою про визнання потерпілим. Враховуючи наведене просить скаргу задоволити та зобов`язати слідчого залучити його до кримінального провадження як потерпілого.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, додатково пояснив, що у своїх клопотаннях по визнання потерпілим ОСОБА_4 зазначено, що йому завдані збитки в розмірі 500000 грн.

Суб`єкт оскарження слідчий, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, вважаю, що така підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато за матеріалами публікації «Обличчям на землю» Інтернет-видання «Наші гроші Львів», зокрема за фактом того, що працівники правоохоронних органів і суду, зловживаючи службовим становищем, здійснюючи тиск на підприємства аграрної сфери шляхом внесення відомостей про кримінальні правопорушення за фактом самовільного захоплення земельно та їх подальшого розслідування, скерування в суд для розгляду та засудження осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст.55 КК України).

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

19.10.2020 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав заяву про залучення ОСОБА_4 до провадження як потерпілого, однак в задоволенні такої постановою слідчого ДБР від 17.12.2020 повторно відмовлено, незважаючи на те, що аналогічні рішення слідчого були скасовані слідчими суддями.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, до ЄРДР за№00000346від 10.11.2020 порушене по факту незаконних дій працівників правоохоронних органів, зокрема підроблення документів, фальсифікації злочину, притягнення завідомо невинної особи ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Отже, оскільки ОСОБА_4 вважає, що вчинено кримінальне правопорушення щодо нього, і саме з приводу цих обставин внесена дані в ЄРДР та здійснюється розслідування, а обставини передбачені ч.5 ст.55 КПК України відсутні, слідчим вкотре не враховано висновки, зазначені в попередніх ухвалах, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу частково задоволити та скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Окрім цього, з матеріалів скарги вбачається, що в межах вказаного кримінального провадженні слідчим вже виносив постанови про відмову у визнанні потерпілим, які були скасовані ухвалами слідчих судді із зазначенням мотивів та недоліків слідства. Натомість такі слідчим належним чином не враховані, недоліки слідства не усунуто.

У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Із змісту постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам, викладеним у заяві про вчинення кримінального правопорушення та залучення як потерпілого до кримінального провадження, щодо можливого заподіяння шкоди. Крім цього, слідчим не зазначено на підставі яких саме зібраних матеріалів досудового розслідування ним було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. Слід зазначити, що слідчим не враховано вимоги ухвал слідчих суддів, відповідно до яких були скасовані попередні постанови про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Cтаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.75 Рішення ЄСПЛ справа "Афанасьєв проти України"заява № 38722/02) від 5 квітня 2005 року Суд нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.

Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.

Під час вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні слідчий зобов`язаний враховувати, що він може істотно порушувати конституційні права учасників кримінального провадження, а саме тому слідчий розсуд не повинен бути безмежним. Для визначення меж дозволеної процесуальної поведінки в тому числі при прийнятті рішення за наслідками розгляду клопотання чи заяви потерпілої особи про визнання її потерпілим, слідчий, насамперед, повинен керуватися приписами процесуального законодавства, крім того враховувати загальні засади кримінального провадження, мету застосування (незастосування) тих чи інших заходів, дій та їхню співмірність з отриманим результатом.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя погоджується з доводами скаржника про те, що відмова у визнанні потерпілим вкотре без належних мотивів, та достатньої оцінки доводів заявника є неправомірною, дискреційний розсуд слідчого у даному випадку є не співмірним із отриманим результатом, а тому слідчий суддя в черговий раз визнає постанову про відмову у визнанні потерпілим протиправною.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Пункт 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим. Вирішення питання, щодо зобов`язання слідчого залучити особо в якості потерпілого, не віднесено до повноважень слідчого судді КПК України.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Отже, враховуючи наведене, вимога скаржника про зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого, не підлягає до задоволення.

Керуючись вимогами статей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :
скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 17 грудня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000346 та зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 чи іншого уповноваженого слідчого, який здійснює розслідування у кримінальному провадженні №00000346 повторно вирішити питання щодо залучення ОСОБА_4 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1