УХВАЛА
іменем України
Справа № 621/2331/20

Провадження 1-кп/621/258/20

07 вересня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі
Головуючий суддя - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Зміїв Харківської області клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001166 від 15.11.2017 року про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зміїв Харківської області, є громадянкою України, має вищу освіту, розлучена, не працює, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 раніше не судима,
обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло кримінальне провадження № 0001166 від 15.11.2017 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року в даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
07 вересня 2020 року в підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, встановленого раніше ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 13.07.2020 року.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 05.04.2016 розпорядженням Зміївського міського голови №25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначена на посаду провідного спеціаліста (державного реєстратора) Зміївської міської ради.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суб`єктом державної реєстрації є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України та перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
Пунктом 1 частини 3 статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність обтяжень на нерухоме майно.
Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.
Пунктом 6 частини 1 ст. 24 зазначеного Закону встановлено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав пов`язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень встановлених щодо цього майна.
Відповідно до пункту 12 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015року №1127, розгляд заяв та документів, поданих для державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв саме на це майно, а також відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Крім того, відповідно до вимог цього Порядку під час проведення державної реєстрації у Державному реєстрі прав державний реєстратор встановлює наявність, відсутність записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Пунктом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обтяження це заборона розпоряджатися, та або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Таким чином, в силу вищевказаних нормативно-правових актів, державний реєстратор здійснює свою професійну діяльність у сфері надання публічних послуг, а саме проведення державної реєстрації, яка спрямована на захист та забезпечення умов для реалізації інтересів фізичних та юридичних осіб, породжує настання наслідків правового характеру, форма і порядок надання яких визначена державою.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла станом на 25.12.2008) іпотекордежатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 25.12.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпечного іпотекою.
Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Незважаючи на вищевикладені вимоги Закону України та нормативно-правових актів ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, тобто особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, яка є обізнаною із законодавством України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчинила зловживання своїми повноваженнями із метою отримання неправомірної вигоди іншою особою, що спричинило тяжкі наслідки за наступних обставин.
Так, 29.06.2017 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_10 , яка діяла на підставі довіреності Публічного Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» №690 від 07.06.2017 року із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири розміщеної за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ «Перший український міжнародний банк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_10 надала: договір іпотеки №6118580, серія та номер 439, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_11 , кредитний договір№6118465, видавник ПАТ «ПУМБ»; вимогу №44100/59, видавник ПАТ «ПУМБ», при цьому даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «ПУМБ» не надає.
По-перше, вказаний іпотечний договір від 14.02.2008 між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла станом на 14.02.2008) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 14.02.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпечного іпотекою.
По-друге, відповідно до 4.7.1 зазначеного договору у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
По-третє, державному реєстратору не було надано жодного документу, який би підтверджував наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя, що передбачено п. 4.4.5 вказаного іпотечного договору.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини, 04.07.2017 ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Перший український міжнародний банк», з метою отримання останніми неправомірної вигоди здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 за ПАТ «Перший український міжнародний банк», що спричинили тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №27132 від 29 листопада 2019 року, майнову шкоду на загальну суму 572 865 грн.00 копійок, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, 18.06.2018 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_12 , який діяв на підставі довіреності ПАТ «Альфабанк» №7854 від 30.05.2018 із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири, розміщеної за адресою: АДРЕСА_5 за ПАТ «Альфабанк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_12 надав оригінали наступних документів: договору іпотеки №6118580, серія та номер 2634 виданого приватним нотаріусом ОСОБА_13 ; кредитний договір виданий ВАТ «Сведбанк»; повідомлення видавника ПАТ «Альфа банк», при цьому даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «ПУМБ» не надає.
По-перше, вказаний іпотечний договір від 04.07.2008, укладений між ОСОБА_7 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого являється ПАТ «Альфабанк»), не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла станом на 04.07.2008, на момент укладання вказаного іпотечного договору між ОСОБА_7 та ВАТ «Сведбанк», іпотекордержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тобто, станом на 04.07.2008, законодавцем не передбачалася можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою.
По -друге, відповідно до 12.3.1 зазначеного договору задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої п. 12.3.1 Договору, договір про задоволення, вимог Іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається що предмет Іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить к власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
По-третє, державному реєстратору не надано жодного документу, який би підтверджував наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя, що передбачено п. 11 вказаного іпотечного договору відповідно до якого при настанні передбачених договором випадків права звернення предмет іпотеки на користь іпотекодержателя, Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання та зобов`язань передбачених вказаним іпотечним договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов вказаного договору.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини, 20.06.2018 ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, діючи повторно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом, направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Альфабанк», з метою отримання останніми неправомірної вигоди здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_5 за ПАТ «Альфабанк», чим спричинила тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №23571 від 24 березня 2020 року, майнової шкоду на загальну суму 1 млн. 89 тисяч 530 гривень, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, 15.05.2018 до державного реєстратора Зміївського міської ради ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_14 , яка діяла на підставі довіреності ПАТ «Укрсоцбанк» №2915 від 16 листопада 2017 із заявою про державну перереєстрацію прав на нерухоме майно, а саме квартири розміщеної за адресою: АДРЕСА_6 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».
Для державної реєстрації права власності ОСОБА_14 надала оригінали наступних документів: іпотечний договір серія та номер 1973, видавник приватний нотаріус ОСОБА_15 , договір кредиту без номеру, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк»; повідомлення без номеру видавник ПАТ «Укрсоцбанк», при цьому, даний пакет документів будь-яких підстав для державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «Укрсоцбанк» не надає.
По-перше вказаний іпотечний договір від 12.03.2008, укладений між ОСОБА_8 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням права власності на предмет іпотеки за умови наявності лише застереження в іпотечному договорі.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла станом на 12.03.2008 на момент укладання вказаного іпотечного договору між ОСОБА_8 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», не передбачав можливості передачі іпотекодержателю за його одноособовим рішенням, іпотекордержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотек держателя на нерухоме майно , що є предметом іпотеки. Тобто станом на 12.03.2008 законодавцем не передбачалося можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише за умови наявності застереження в іпотечному договорі, про таку можливість у випадку невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою.
Крім того, відповідно до підпункту 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, протягом дії вказаного Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за умови, якщо таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Відповідно до підпункту 3 пункту 1 вказаного Закону «Про мораторій на стягнення майна громадяни України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг визначений у вищевказаному підпункті 1 пункту 1 вказаного Закону, на користь (у власність) іншої особи.
В даному випадку потерпіла ОСОБА_8 ,яка укладала вищевказаний іпотечний та кредитний договір із Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» не була офіційно повідомлено про зміну назви юридичної особи.
По-друге, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої п. 12.3.1 Договору, договір про задоволення, вимог Іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається що предмет Іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі висновку незалежного незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету Іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Так, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки , при цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Незважаючи на відсутність правових підстав для державної реєстрації та вищевикладені обставини 15.05.2018, о 09 год. 43 хв., ОСОБА_4 , будучи державним реєстратором, здійснюючи професійну діяльність пов`язану із наданням публічних послуг та пов`язану із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, діючи повторно, знаходячись за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись злочинним умислом направленим на зловживання повноваженнями, які зобов`язували останню діяти у відповідності із вимогами ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», достовірно знаючи про відсутність правових підстав для здійснення реєстрації, незаконно, діючи в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» з метою отримання останніми неправомірної вигоди, в порушення пункту 2.1 розділу 2 «Посадової інструкції державного реєстратора Зміївської міської ради», здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_6 за ПАТ «Укрсоцбанк», чим спричинила тяжкі наслідки у вигляді завдання охоронюваним законом інтересам потерпілої ОСОБА_8 майнової шкоди, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №22095 від 06 квітня 2020 року, на загальну суму 767 227 гривень, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
02 вересня 2020 року обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001166 від 15.11.2017 року, направлений до розгляду до Зміївського районного суду Харківської області, однак продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої незаконно впливати на потерпілих та свідків кримінального правопорушення, чи перешкоджати провадженню іншим чином.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання з підстав, зазначених у ньому.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримали та просили його задовольнити.
Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання, вказуючи на те, що не має наміру переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник адвокат ОСОБА_5 просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, подала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що зазначені у клопотанні ризики не підтверджені належним чином, а з огляду на тривалість досудового розслідування більш, ніж 3 роки, доказів щодо незаконного впливу на потерпілих чи свідків, а також перешкоджання провадженню іншим чином, сторона обвинувачення не надала. Письмові заперечення сторони захисту додані до матеріалів справи.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.
В провадженні Зміївського районного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001166 від 15.11.2017 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 13.07.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23:00години до 06:00 години наступного дня. Покладено обов`язки не виїжджати за міже Зміївського району Харківської області без дозволу слідчого чи прокурора та прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою. Строк дії ухвали встановлений до 10.09.2020 року.
Судом встановлено, що за час дії ухвали слідчого судді ОСОБА_4 умови запобіжного заходу не порушувала, доказів щодо незаконного впливу на потерпілих чи свідків, та перешкоджання провадженню іншим чином стороною обвинувачення не надано.
При вивченні підозрюваної особи встановлено, що вона не судима, розлучена, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, перебуває на обліку у Зміївській філії Харківського обласного центру зайнятості, має місце реєстрації, де постійно проживає та характеризується позитивно.
У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а існування ризиків необхідно підтверджувати відповідними фактами.
Натомість, клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту містить лише формальне перерахування ризиків, наведених у статті 177 КПК України, без належного обґрунтування обставин, які б свідчили про необхідність обрання такого запобіжного заходу.
Разом з тим, суд враховує, що триває судовий розгляд кримінального провадження, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання винуватою за частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_4 , оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу, наявність малолітньої дитини, міцних соціальних зв`язків, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до статті 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

При цьому, суд роз`яснює, що, згідно ч.2 статті 179 КПК України, в разі невиконання покладених обов`язків, до обвинуваченої може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Керуючись ст..ст.176, 177,178, 179,181, 315, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки: - прибувати до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, прокурора чи суду за першою вимогою, або повідомляти про неможливість прибуття; - не виїжджати за межі Зміївського району Харківської області без дозволу слідчого чи прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.
Строк дії ухвали визначити до 07 листопада 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 08 вересня 2020 року

Суддя ОСОБА_1