ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4451/17 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1839/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(резолютивна частина)

25 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угля Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого у Панютинському професійному аграрному ліцеї майстром, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов ОСОБА_7 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53180 гривень 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, а всього-58180(п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят) гривень 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 981/17 від 15.11.2017 року у розмірі 1186 гривень 44 коп. на користь держави.
Згідно вироку 18.06.2017 року близько 22:40 год., ОСОБА_9 рухався на автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_3 , по вул. Соборній в м. Лозова Харківської області.
Діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.10.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот», ОСОБА_9 , не переконавшись що не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, став виконувати маневр повороту вліво, намагаючись заїхати на стоянку, розташовану біля залізничного вокзалу в м. Лозова Харківської області, тим самим перетинаючи смугу зустрічного руху, по якій на мотоциклі «HONDA CB600 HORNET», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався ОСОБА_7 , внаслідок чого сталося зіткнення між вищевказаними транспортними засобами.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правого передпліччя (променевої і ліктьової) в нижній третині зі зміщенням уламків, обширного синця на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в середньо-верхній третині (21х19 см), садна на передній поверхні гомілки в середній третині і на передній поверхні правого коліна, синця на зовнішній поверхні правого тазостегнового суглобу. За ступенем тяжкості вищезазначений закритий перелом обох кісток правого передпліччя (променевої і ліктьової) в нижній третині зі зміщенням уламків - це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Потерпілий ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду в частині стягнення за цивільним позовом, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в цій частині скасувати та у відповідній частині ухвалити новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити повністю.
ОСОБА_7 вважає, що висновок суду про обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту конкретно за позом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 є необгрунтованим. Посилається на положення ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанову Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, лист-відмову НАСК «Оранта» від 28.12.2018 року, які не врахував суд першої інстанції. Відповідно до листа НАСК «Оранта» повідомила про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб, у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про відшкодування. Верховний Суд встановив, що цей строк поновленню не підлягає, тому єдиний спосіб отримати відшкодування за пошкоджений транспортний засіб є стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Потерпілий оскаржує судове рішення лише в частині вирішення питання щодо цивільного позову. Відповідно до вироку суду, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53 180 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_7 , звертаючись із цивільним позовом до ОСОБА_9 , просив суд стягнути з ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в розмірі 169 646,36 гривень, що включає витрати на лікування 16976,36 гривень, ремонт мотоциклу 146670 гривень, 6000 проведення експертизи; моральну шкоду 5000 гривень, загальна сума відшкодування 174646,36 гривень. (Т. 1 а.с. 51-53)

Однак, суд першої інстанції, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суд, викладений в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, а також те, що позивач вимагав відшкодування шкоди лише із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме на суму матеріального збитку, що перевищує ліміт страхового відшкодування, та в частині завданої моральної шкоди. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як встановлено з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована у НАСК «Оранта» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0738331, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень, франшиза 510 гривень.

19.06.2017 року було складене повідомлення про ДТП. (Т. 2 а.с. 217)

ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження звернувся до суду із цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, в його позовній заяві не було зазначено страхову компанію як цивільного співвідповідача. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що винним себе визнає частково, цивільний позов не визнав, оскільки не залучена страхова компанія «Оранта». Але клопотання про залучення страхової компанії як цивільного співвідповідача сторони не заявляли, що не спростовано під час апеляційного розгляду. Таким чином суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення витрат зі страхової компанії, оскільки позивачем не було заявлено про залучення до участі у кримінальному провадженні НАСК «Оранта».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 , як встановлено вище, була застрахована, а покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування тільки на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, про що обгрунтовано зазначено у вироку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
В апеляційній скарзі потерпілий посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано, положення ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та лист-відмову від НАСК «Оранта» від 28.12.2018 року, відповідно до якого НАСК «Оранта» повідомила про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у зв`язку із пропуском однорічного строку на подання заяви про страхове відшкодування.
Разом з тим, в матеріалах справи наявна фотокопія відповіді ПАТ НАСК «Оранта» № 09-03-09/5-05 від 09.01.2019 року (Т. 2 а.с. 93), зі змісту якої вбачається, що до надання необхідних для страхової компанії документів у страховика відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, зазначено, які саме документи має надати страхувальник та потерпілий.
Відповідь НАСК «Оранта» від 28.12.2018 року № 09-03-09/635/-03, на яку посилається потерпілий та якою нібито відмовлено у здійсненні страхової виплати, в матеріалах справи відсутня. До клопотання потерпілого від 19.02.2019 року була долучена інша відповідь НАСК «Оранта» (Т2 а.с. 91-93). Відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що на час вирішення питання щодо цивільного позову існували обставини, визначені ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанову від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15, в якій зроблено висновок, що строк, зазначений в пункті 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є присічним та поновленню не підлягає. Однак, апелянтом не враховано, що у вказаній постанові також зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована з визначенням відповідних лімітів відшкодування завданої шкоди, 19.06.2017 року було складено повідомлення про ДТП, але цивільний позов був заявлений лише до ОСОБА_9 та потерпілий не заявляв клопотання про залучення страхової компанії як співвідповідача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову, що не позбавляє потерпілого права вирішувати питання щодо відшкодування завданої йому шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: