Єдиний унікальний № 947/2175/20
Провадження № 1-кп/946/459/20
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою та зміну запобіжного заходу

26 листопада 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000172, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка по національності, не працює, яка зареєстрована за адресою, АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судима в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, ромка по національності, не працює, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима в силу ст. 89 КК України)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, українець, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-08.04.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 20.06.2014 року відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.

Притягується до кримінальної відповідальності:

-Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у кримінальному провадженні №0000722 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України

встановив:

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 04 грудня 2020 року.

Прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 подані до суду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зникли, та є достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити інші правопорушення та продовжити злочинну діяльність, про що свідчить те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою буде не доцільним.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики заявлені прокурором в судовому засіданні не підтверджені жодними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні залишив розгляд клопотання на розсуд суду.

Суд заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Так, згідно п. 1 абз. 6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13.04.2020 року (далі- ЗУ Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом, у зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про розгляд зазначених клопотань в одноособовому складі суддею зі складу колегії ОСОБА_1 , оскільки головуюча суддя ОСОБА_10 перебуває на лікарняному.

Відповідно до положень ст. 331 ч.1, 2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, беручи до уваги клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, ч.3 ст.331 КПК України, підстави ст.177 КПК України, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме виходячи з обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченою кримінального правопорушення, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою. Обвинувачена ОСОБА_6 має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима, суд вважає за доцільне змінити відносно неї запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на два місяці.

Що стосується, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, приходить до наступного висновку.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Так, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а тому хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність чітких ознак того, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу, а тому строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, те, що запобіжний захід ОСОБА_7 обирався на досудовому розслідуванні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не допитувались всі потерпілі та свідки. Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, тому суд, вважає, що ризики заявлені прокурором, стосовно продовження строку дії запобіжного заду у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , в судовому засіданні доведені в повному обсязі.

Виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою, що не перевищує шістдесят днів.

Керуючись ст. ст. . 177, 178, 183, 314, 315, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою задовольнити.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , з 18:00 до 09:00 години наступної доби, а також із зобов`язанням ОСОБА_6 з`являтись до суду за першою вимогою та не відлучатись з населеного пункту в якому вона проживає без дозволу суду, не відвідувати розважальні заклади та заклади де вживають спиртні напої.

Обвинувачену ОСОБА_6 звільнити з під варти в залі суду 26.11.2020 року.

Ознайомити обвинувачену ОСОБА_6 під розпис з ухвалою про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію відносно обвинуваченої ОСОБА_6 26.01.2021 року.

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 25 січня 2021 року.
Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 припиняє свою дію 25.01.2021 року.

Копію ухвали направити до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», начальнику Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області для виконання, прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та їх захисникам до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1