ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2131/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/413/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1, 2 ст. 190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р. Тернопільський апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі::

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду 23 грудня 2020 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 15 травня 2019 р., за апеляційною скаргою прокурора Бучацького району Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської обл. на вирок Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 12 жовтня 2020 р.,. яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вирішено питання речових доказів.

Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні в розмірі 2512.16 грн. віднесено на рахунок Державного бюджету України.

Справа розглянута за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок місцевого суду скасувати, постановити свій вирок, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу розміром 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510.00 гривень;

- за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді 1 року 5 місяців обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 190 КК України - у виді штрафу розміром 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, грошова сума якого становить 1700 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим просить визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України просить покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Мотивуючи апеляційну скаргу, вказав, що підстави для виправдання ОСОБА_5 є необгрунтованими та невмотивованими. Декларація Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги , в даному випадку про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, є офіційним документом та підпадає під критерії, визначені у ст. 358 КК України, оскільки відповідає ознакам офіційного документа: по-перше, посвідчує певні факти (наявність права власності на нерухоме майно, факти здійснення цивільно-правових угод членами сім`ї тощо), які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру. Зокрема, на підставі цього документа посадова особа Управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації приймає юридично значуще рішення -призначати чи не призначати соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї заявника; по-друге, декларація містить передбачені наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55 необхідні реквізити офіційного документу: назву документу, адресат, дату складання, підпис особи. Форма декларації «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» передбачена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 22 березня 2007 року №204.

Також вважає, що твердження суду про недоведеність складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК, вчинених ОСОБА_5 , є невірним. Вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, оскільки ОСОБА_5 шляхом обману як способу шахрайства заволодів державними грошовими коштами в загальній сумі 32 832.54 грн. адресної грошової допомоги, спричинивши Державному бюджету України матеріальну шкоду на цю суму.

Судом не враховано письмові докази по справі, які доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 відмовилась від дослідження зазначених у апеляційній скарзі доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 07 червня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач по вул. Агнона, у нього виник злочинний намір на підроблення офіційного документу - декларації «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» та подальше її використання з метою протиправного отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливою метою, в особистих інтересах, що виразилось в отриманні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в порушення вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» 07 червня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач по вул. Агнона, 3, ОСОБА_5 підробив офіційний документ - декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» за період з 01 грудня 2016 року до 31 травня 2017 року, а саме - власноручно вніс кульковою ручкою, засвідчивши своїм підписом, завідомо неправдиві дані у Розділі III декларації «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» про те, що у нього та членів його сім`ї немає у власності нерухомого майна, хоча останній володіє житловим будинком загальною площею 276,94 кв.м. згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 від 29.07.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такий документ і який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Окрім цього, 07 червня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач, по вул. Агнона, 5, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливою метою, в особистих інтересах, що виразилось в отриманні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, подав в Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області завідомо підроблений ним офіційний документ - декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» за період з 01 грудня 2016 року до 31 травня 2017 року.

Таким чином, вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.

Окрім цього, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами Державного бюджету України шляхом обману внаслідок повідомлення посадовим особам Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації неправдивих відомостей про майновий стан своєї сім`ї, а саме шляхом подання попередньо підробленої декларації «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» за період з 01 грудня 2016 року до 31 травня 2017 року та на підставі якої в подальшому спеціалістом відділу Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації здійснено розрахунок та призначено ОСОБА_5 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, яку виплачено в період з 01.06.2017 року по 30.11.2017 року, тим самим заволодів чужим майном шляхом обману, а саме коштами Державного бюджету України на загальну суму 32 832, 54 грн., які були перераховані на розрахунковий рахунок Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль за № 043661600.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Крім того, 14 грудня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач по вул. Агнона, 3, у ОСОБА_5 виник злочинний намір на повторне підроблення офіційного документу - декларації «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» та подальше її використання з метою протиправного отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Реалізуючи свій злочинний намір, 14 грудня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач, по вул. Агнона, 3, ОСОБА_5 повторно, діючи умисно, з корисливою метою, в особистих інтересах, що виразилось в отриманні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в порушення вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» підробив офіційний документ - декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» за період 01 червня 2017 року до 30 листопада 2017 року, а саме власноручно вніс кульковою ручкою, засвідчивши своїм підписом, завідомо неправдиві дані у Розділі III Декларації «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей») про те, що у володінні членів його сім`ї немає у власності нерухомого майна, хоча останній володіє житловим будинком загальною площею 276,94 кв. м. згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 від 29.07.2015, а його дружині ОСОБА_10 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 загальною площею 68.6 кв. м., яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.06.2017 за реєстраційним номером 101.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, - підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такий документ і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно.

Окрім того, 14 грудня 2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, яке розміщене в м. Бучач по вул. Агнона, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливою метою, в особистих інтересах, що виразилось в отриманні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, подав в Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області завідомо підроблений офіційний документ - декларацію «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» за період з 01 червня 2017 року до 30 листопада 2017 року.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.

Окрім цього, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами державного бюджету України шляхом обману, внаслідок повідомлення посадовим особам Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації неправдивих відомостей про майновий стан своєї сім`ї, а саме шляхом подання попередньо підробленої декларації «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за визначенням усіх видів соціальної допомоги» за період з 01 червня 2017 року до 30 листопада 2017 року та на підставі якої в подальшому спеціалістом відділу Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації здійснено розрахунок та призначено ОСОБА_5 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, яку виплачено в період з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року, тим самим заволодів чужим майном шляхом обману, а саме коштами Державного бюджету України на загальну суму 36860,70 грн., які перераховані на розрахунковий рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 1 ст.190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); ч.1 ст.358 КК України - підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такий документ, і який надає права з метою використання його підроблювачем; ч. 3 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно; ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа; ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора ОСОБА_7 , яка повністю підтримала апеляційну скаргу, та прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу в частині щодо наявності підстав для засудження ОСОБА_5 за ст. 358 КК України, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти скарги та вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, зроблено не було.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У ч. 1.ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 408-414 КПК України.

Висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, на думку колегії суддів, є законним і обгрунтованим.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку дотримався вищевказаних вимог закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі підставність нарахування державної соціальної допомоги, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та викладених у вироку доказах.

Із наведених у вироку доказів убачається наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, суду пояснив, що він звернувся до УПСЗН із заявою про надання державної соціальної допомоги на законних підставах. Жодного злочину він не вчиняв. Просив його виправдати. На питання сторони обвинувачення та суду відмовився надавати відповіді в порядку ст. 63 Конституції України.

Водночас в суді апеляційної інстанції заявив, що про наявність у дружини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 68.6 кв. м., яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.06.2017 за реєстраційним номером 101, не знав.

Сама ОСОБА_11 - дружина обвинуваченого, в судовому засіданні місцевого суду відмовилась давати будь-які показання із зазначеного приводу.

Представник потерпілої особи ОСОБА_12 в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що було проведено перевірку достовірності інформації щодо майнового стану ОСОБА_5 по поданим ним деклараціям «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» 04 лютого 2019 р. При перевірці декларації було виявлено, що він не зазначив, що у його власності є житловий будинок, а також у власності його дружини - квартира. В зв`язку з цим було складено акт про недостовірність даних та на його адресу була направлена претензія, однак ОСОБА_5 добровільно кошти не повернув, в зв`язку з чим Управління звернулося до поліції. На даний час шкода відшкодована.

Водночас представник потерпілої особи зазначила, що відповідно до п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, затвердженого постановою Кабміну України від 24.02.2003 р. № 250 (із подальшими змінами) Державна соціальна допомога не призначається, якщо: 3) у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла, непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), за формою згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Далі ОСОБА_12 наголосила на тому, що у випадку відсутності у сімї ОСОБА_5 ще однієї квартири, навіть якщо би ОСОБА_5 не вказав в декларації про наявність в нього на праві власності будинку загальною площею 276,94 кв. м., підстав для складання акту проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення соціальної допомоги, не було би, оскільки таке порушення не впливає на призначення і виплату соціальної допомоги. Ці її показання підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка фактично і складала цей акт.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні додала, що вона працює головним державним соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення. Також вона є начальником відділу, до повноважень якого входить перевірка правильності надання державних соціальних допомог. Однією з функцій їхнього відділу є перевірка правильності надання інформації про доходи і майновий стан осіб і членів їх сімей, які звернулися за державною соціальною допомогою. Дана перевірка здійснюється шляхом запитів, шляхом опитування та іншими методами. Під час здійснення вибіркової перевірки справ, в тому числі заявника, було виявлено, що члени сім`ї заявника володіють двома житловими приміщеннями, а саме квартирою та житловим будинком. В зв`язку з тим, що майно перевищує встановлені законом норми, вони не мають права на встановлення державної соціальної допомоги, про що було вказано в Акті. Для з`ясування обставин ОСОБА_5 було запрошено до УПСЗН, проте останній від пояснень відмовився. Після чого документи по ОСОБА_5 були передані юристу УПСЗН. Рішення про надання допомоги її відділ не приймає, тільки здійснює перевірку.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, той факт, що обвинуваченому ОСОБА_5 було достеменно відомо про наявність в його дружини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 68.6 кв. м., яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.06.2017 за реєстраційним номером 101, - матеріалами справи не доведено.

Таким чином, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що зібрані у справі докази не доводять, що в діянні обвинуваченого є склад інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а усі сумніви й припущення щодо доведеності обвинувачення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, з чим цілком погоджується колегія суддів.

Вказана позиція викладена також і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Зокрема, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, в межах пред`явленого обвинувачення, судом першої інстанції цілком повно, об`єктивно та всебічно досліджені здобуті в провадженні докази, наявні в матеріалах кримінального провадження та на виконання вимог ст. 94 КПК України дано їм належну правову оцінку.

Як визначено у ст. 190 КК, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, можуть перебувати в іншій, ніж кримінальна, юридичній площині й свідчити про наявність цивільного спору.

Неповідомлення (незазначення) відомостей про наявність нерухомого майна як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що в період з 01 грудня 2016 р. до 31 травня 2017 р. та з 01 червня 2017 р. до 30 листопада 2017 р. власноручно вніс кульковою ручкою завідомо неправдиві дані у декларацію Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сімї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) про те, що у нього та членів сімї немає власності нерухомого майна, хоча останній володіє житловим будинком загальною площею 276.94 кв. м., та його дружина ОСОБА_10 - квартирою АДРЕСА_2 .

Як вже зазначалось вище, представник потерпілої особи ОСОБА_12 і свідок ОСОБА_13 пояснили суду, що відсутність в декларації ОСОБА_5 інформації про наявність в нього на праві власності будинку загальною площею 276,94 кв. м. не вплинуло би на призначення і виплату соціальної допомоги.

Цей факт вважався би лише як надання недостовірної інформації без будь-яких правових наслідків.

Оскільки ОСОБА_12 є представником потерпілої особи і наділена всіма його правами, а свідок ОСОБА_13 - головним державним соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення і начальником відділу, до повноважень якого входить перевірка правильності надання державної соціальної допомоги, і вони є зацікавленими у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям на законних підставах, підстав ставити під сумнів їхні показання ні у суду першої інстанції, ні у суду апеляційної інстанції немає.

Отже, зважаючи на факт наявності у ОСОБА_5 підстави для призначення соціальної допомоги, який не спростовано стороною обвинувачення, убачається, що під час звернення до органу соціального захисту населення засудженим не було порушено порядок оформлення документів, що могло б призвести до відмови у призначенні державної соціальної допомоги. Проте саме собою наведене порушення не може розцінюватися як шахрайство.

У контексті викладеного, ураховуючи, що у діяннях ОСОБА_5 не міститься всіх елементів (ознак) складу злочину шахрайства, його обвинувачення за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України є необґрунтованим.

За матеріалами кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК безпосередньо пов`язано з обвинуваченням у шахрайстві й вирішальною мірою базується на тій тезі, що незазначення в деклараціях достовірних відомостей про майновий стан спричинило негативні наслідки у вигляді безпідставного нарахування особі соціальної допомоги. Однак такий висновок органів досудового розслідування є помилковим, оскільки суперечить установленому факту про наявність у обвинуваченого права на отримання допомоги з боку держави.

З огляду на це, виходячи з приписів ст. 17 КПК, змісту примітки до ст. 358 КК щодо обов`язковості наслідків правового характеру як елементу складу цього злочину, обвинувачення ОСОБА_5 у підробленні документів, їх використанні та вчиненні таких діянь повторно також є необґрунтованим.

Відповідно до правового висновку у кримінальному провадженні за № 159/3357/18, який зробила обєднана палата ККС ВС 16.11.2020 З огляду на положення ч. 1 ст. 61 Конституції України, ч. 1 ст. 2, частин 1, 3 ст. 3 КК, саме собою встановлення в Законі № 1768-ІІІ механізму повернення органу соціального захисту надміру виплачених коштів не виключає притягнення особи до кримінальної відповідальності за шахрайство (ст. 190 цього Кодексу) за умови, якщо в діянні особи є всі елементи складу вказаного кримінального правопорушення і під час звернення за державною соціальною допомогою не було жодних правових підстав для її призначення цій особі.
Таким чином, місцевий суд правильно застосував закон про кримінальну відповідальність щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який був виправданий місцевим судом на законних підставах.

Таким чином, незважаючи на закріплений у ст. 92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на переконання колегії судів, останніми не надано суду допустимих доказів на підтвердження обвинувачення в частині наявності в діях ОСОБА_5 складу злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 ККК України, чи будь-якого іншого, і такий висновок суду першої інстанції достатньо мотивований та ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку.

Відповідно, встановивши відсутність в матеріалах провадження достатніх та допустимих доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та об`єктивно і беззаперечно підтверджували б винуватість у вчиненні інкримінованих обвинуваченому злочинів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_5 за ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень та вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції, а посилання прокурора на наявність в діяннях ОСОБА_5 складу злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України суперечать встановленим судом фактичним обставинам цього провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено, виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та, відповідно, скасування вироку Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 12 жовтня 2020 р. стосовно ОСОБА_5 з постановленням свого вироку, як про це прокурором порушено питання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Бучацького району Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської обл. І. Борис залишити без задоволення, а вирок Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 12 жовтня 2020 р. щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді