09.09.2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001365 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України про арешт майна,
ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання, 06.08.2020 року до чч Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо вжиття заходів до невстановлених осіб, які перебуваючи у змові, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 4-1220 від 22.07.2016, посвідченого у Шостій одеській нотаріальній конторі (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19), шахрайським шляхом заволоділи належним їй нежитловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 . Сума матеріального збитку встановлюється.

За даним фактом СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001365 від 06.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитана в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснила: в 2008 році за договором купівлі-продажу за 90 тисяч доларів США вона придбала у ОСОБА_6 трьох кімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Її колишній цивільний чоловік ОСОБА_7 , запропонував їй за свій рахунок перевести квартиру в статут нежитлового приміщення, здійснити в квартирі реконструкцію, ремонт, що дасть можливість в подальшому отримувати з неї хороший прибуток, здаючи в оренду.

15.03.2012 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, уже як на нежитлове приміщення.

Згодом, у зв`язку з зайнятістю та неможливістю займатися ремонтом квартири, 09 серпня 2012 року, ОСОБА_5 видала довіреність на ім`я близького товариша сім`ї ОСОБА_8 .

У квітні 2016 року, коли ремонтні роботи були закінчені, і нежитлове приміщення було здано в експлуатацію, для повернення витрат ОСОБА_7 , які були вкладені ним, за усною домовленістю між ними, приміщення тимчасово було мною передане у користування ОСОБА_7 , а саме на чотири роки. Тоді, вони порахували, що за вказаний період експлуатації приміщення ОСОБА_7 відшкодує вкладені ним у нього кошти. Для цього, на прохання ОСОБА_7 , довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 06 травня 2016 року, я уповноважила нашого товариша ОСОБА_8 бути моїм представником та представляти мої інтереси щодо користування нежитловим приміщенням магазину мобільних телефонів, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , так як за словами ОСОБА_7 строк довіреності, яку я давала раніше 09 серпня 2012 року закінчився.

У червні 2020 року строк їхньої усної домовленості з ОСОБА_7 щодо отримання ним доходу від оренди цього приміщення минув, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 звернулася до керівництва банку «Південний», який наразі орендує приміщення, і повідомила, що з цього часу орендну плату буде отримувати вона а не ОСОБА_7 . У відповідь на це, менеджер банку на ім`я ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_5 що власницею приміщення являється не ОСОБА_5 , а ОСОБА_10 , між якою та банком укладено договір оренди на вказане приміщення.

В той самий день, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, мені стало відомо про те, що згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 4-1220 від 22.07.2016 посвідченого у Шостій одеській державній нотаріальній конторі нотаріусом ОСОБА_11 моє приміщення перейшло у власність ОСОБА_10 , колишньої дружини ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 відразу подзвонила ОСОБА_8 , та спитала, чи відомо йому щось про цей факт, оскільки останнього я вона уповноважувала на продаж належного їй вищевказаного приміщення, і взагалі ні з ким про продаж приміщення не розмовляла. ОСОБА_8 , відповів, що він нічого не знає.

Однак, ОСОБА_8 повідомив, ОСОБА_5 , що раніше був випадок, коли йому зателефонував ОСОБА_7 , та попросив прийти до нотаріальної контори для підписання якогось документу, і він нічого не підозрюючи, на довірчих відносинах прибув до Шостої нотаріальної контори, де і підписав який документ не вникаючи в суть питання.

ОСОБА_5 категорично зазначає, що, вищевказане приміщення ОСОБА_10 вона не продавала, грошей від його продажу ні від кого не отримувала, але, як їй стало відомо договір купівлі-продажу від її імені, на підставі довіреності від 09.08.2012 року уклав ОСОБА_8 , у Шостій одеській державній нотаріальній конторі у нотаріуса ОСОБА_12 , в якого ОСОБА_5 не була.

Таким чином, ОСОБА_5 зазначає, що її ввели в оману, коли сказали, що довіреність від 2012 року закінчила свою дію, оскільки 06.05.2016 була видана нова довіреність, тільки на користування вищевказаним приміщенням року, а фактично посвідчення договору купівлі-продажу нотаріусом ОСОБА_12 , було здійснено 22.07.2016, на підставі тої ж довіреності від 2012 року, буцім-то вже не діючою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що квартиру ОСОБА_5 його продавати ніхто не просив. Продати квартиру він вирішив самостійно, а на питання слідчого, чи відомо було ОСОБА_5 , що він її продає, ОСОБА_8 зазначив, що йому про це нічого не відомо. Сам він, ОСОБА_5 про продаж належної їй вищевказаної квартири, не повідомляв.

На питання слідчого, чи отримував ОСОБА_8 грошові кошти від продажу квартири, та чи передавав їх ОСОБА_5 , останній зазначив, що грошові кошти від покупця він отримав, однак чи передав їх ОСОБА_5 , він не пам`ятає.

Крім того, ОСОБА_8 пояснив, що на угоді у нотаріуса ОСОБА_11 , крім покупця ОСОБА_10 , був також присутній ОСОБА_7 .

Таким чином, встановлено достатньо доказів підтверджуючих показання потерпілої ОСОБА_5 , а також встановлено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_13 перебуваючи у злочинній змові з ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 , незаконно, незаконно заволоділи нежитловим приміщенням, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить потерпілій ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що нежитлове приміщення, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом кримінального правопорушення, слідчим прийнято процесуальне рішення про визнання його речовим доказом.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 215230365 від 07.07.2020 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 належить ОСОБА_10 .

Таким чином, приймаючи до уваги, що нежитлове приміщення, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом кримінального правопорушення, та те, що незастосування арешту даного майна може призвести до відчуження даного майна, від чого можуть постраждати сторонні особи, та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідство вважає за необхідне накласти на нього арешт.

Слідчий до суду не з`явився та подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, яке підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали які обґрунтовують його доводи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З клопотання та наданих до нього матеріалів, вбачаються підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей та документів, які за обставинами кримінального провадження є речовими доказами, відповідають критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, завданням арешту майна є запобігання можливості приховування або знищення, оскільки його незастосування може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим в клопотанні конкретно вказаний перелік майна, на яке належить накласти арешт, а також до нього додані документи, якими він обґрунтовує його доводи.

Таким чином, суд вважає, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майно задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на даний час право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_10 , із забороною його відчуження.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: