Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/245/21 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.263 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України,офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
-20.06.2018 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 263 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік;
-16.01.2019 Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців;
-28.02.2019 направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 190 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.15 години 02.02.2021 року до 18.15 години 02.04.2021 року, з визначеннм застави у розмірі 68100 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0004538 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , мотивуючи це тим, що останній обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень в період іспитового строку, не з`являється в судові засідання, що свідчить про вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на уникнення суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року застосовано запобіжний захід тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_8 тридцять (30) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що становить 68100 гривень (шістдесят вісім тисяч сто гривень), яка ним або заставодавцем може бути внесена на депозитний рахунок UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області , банк отримувача ДКСУ місто Київ; код банку отримувача МФО 820172, призначення платежу: «застава за ОСОБА_8 по кримінальному провадженню 404/4585/19; 1-кп/404/278/19, Кіровський районний суд міста Кіровограда, із зазначенням анкетних даних особи, яка вносить заставу».

В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у справі;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

Попереджено обвинуваченого ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч.10 ст.182 КПК України.

Своє рішення суддя мотивував тим, що обвинуваченому неодноразово надсилалися судові повістки про виклик в судове засідання, які ним отримані не були. Обвинувачений був достеменно проінформований про факт розгляду обвинувального акту в суді, однак, протягом більше одного року не вжив будь-яких заходів для явки в судове засідання. Згідно рапорту працівника поліції, обвинувачений не проживає за адресою, вказаною в обвинувальному акті.
Таким чином, обвинуваченим вчиняються дії спрямовані на уникнення суду. Інші запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що посилання суду на той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 мав самостійно дізнаватися про хід розгляду справи та вживати будь-які заходи для явки до суду суперечать нормам діючого кримінально-процесуального законодавства. Крім того в матеріалах обвинувального акту, дослідженого в судовому засіданні також відсутні докази належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_8 .
Посилання прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на те що ОСОБА_8 «почав ухилятися від кримінальної відповідальності...неодноразово не з`являвся до суду, не повідомляв про причини своєї неявки, а отже має намір переховуватися» нічим не обґрунтовані та не підтвердженні. Навпаки прокурором та судом не було вжито жодного заходу щодо належного, згідно діючого законодавства, інформування обвинуваченого про час та місце розгляду справи відносно нього в суді, а тому ОСОБА_8 об`єктивно не мав можливості з`явитися до суду.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0004538 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України..
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказували на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також, ОСОБА_8 становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки останній усвідомлюючи, що він перебуває на іспитовому строку за попереднім вироком належних висновків не зробив та свідомо вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину вчиненого під час іспитового строку за попереднім вироком, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Більш того, про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_8 ухилився від явки до суду першої інстанції, протягом більше одного року не вжив будь-яких заходів для явки в судове засідання.
Посилання захисника про те, що його підзахисного не було належним чином повідомлено не може бути враховано, оскільки згідно з рапорту працівника поліції, обвинувачений не проживав за адресою, вказаною в обвинувальному акті.
Отже, колегії судів погоджується з думкою суду першої інстанції що обвинуваченим вчиняються дії спрямовані на уникнення суду.
В той час захисником не надано будь яких доказів, якими виправдовується поведінка ОСОБА_8 .
А тому, доводи захисника про можливість до застосувати до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Наявність у ОСОБА_8 малолітньої дитини, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, та через брак коштів наявний високий ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.
Більш того, наявність малолітньої дитини, жодним чином не вплинули на поведінку

ОСОБА_8 та не слугували підставою для його виправлення.
Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_8 починаючи з 2018 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, належна поведінка обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2021 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 18.15 години 02.02.2021 року до 18.15 години 02.04.2021 року, з визначенням застави у розмірі 68100 грн.,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4