Дата документу 03.12.2020 Справа № 0802/3695/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 0802/3695/2012 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11/807/13/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ст.348 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підсудного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17.07.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Североуральська Свердловської області РФ, з середньою освітою, який працює на ЗАТ ЗЖРК підземним кріпильником, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

виправдано за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України за недоведеністю вини.

Згідно зі змістом судового рішення, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується, у тому, що 07.01.2012 приблизно о 10 годині 00 хвилин в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з хуліганських мотивів, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, дістав з-за поясу своїх джинсових штанів ніж і, утримуючи його в правій руці, наніс ним один удар в область живота ОСОБА_10 , який знаходився поблизу нього біля лавочки, і заподіяв йому, таким чином, проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням селезінки і розвитком внутрішньочеревної кровотечі, які згідно з висновком експерта № 20 від 02.03.2012 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Тобто ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст.121 КК України, який кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Одночасно з цим, 07.01.2012 приблизно о 10 годині 00 хвилин в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області ОСОБА_11 , будучи особою раніше судимою за хуліганство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою грубого порушення громадського порядку, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, дістав з-за поясу своїх джинсових штанів ніж і, утримуючи його в правій руці, безпричинно, з особливою зухвалістю завдав ним один удар в область живота ОСОБА_10 , який перебував поблизу нього біля лавочки, заподіявши йому проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням селезінки і розвитком внутрішньочеревної кровотечі, які згідно з висновком експерта № 20 від 02.03.2012 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Тобто ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.296 КК України, що кваліфікується як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, якщо воно вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
В обґрунтування вини підсудного ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилається на показання: потерпілого ОСОБА_10 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ; данні протоколів ОМП від 07.01.2012; висновки судово-медичних експертиз № 20 від 02.03.2012; № 155 від 23.02.2012, № 156 від 23.02.2012, № 187 від 21.02.2012, № 09 від 10.02,2012; данні протоколів пред`явлення потерпілому ОСОБА_10 , свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_12 особи для впізнання; данні протоколів очних ставок, проведених між підозрюваним ОСОБА_7 і свідком ОСОБА_12 , між підозрюваним ОСОБА_7 і свідком ОСОБА_13 , між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_10 ; данні протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , речові докази.
Дослідивши та оцінивши у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а його вина у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, не доведена.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальній справі вважає, що рішення суду є незаконним і підлягає скасування у зв`язку суттєвими порушеннями кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції знехтував вимогами КПК України (в ред. 1960 року) трактуючи докази виключно у виправдувальному дусі, не оцінюючи докази у сукупності, акцентуючи увагу на незначних порушеннях норм кримінально-процесуального закону.

Просить апеляційний суд вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17.07.2020 скасувати та повернути кримінальну справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційні скаргу процесуального прокурора; підсудного та захисника обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Розглядаючи кримінальну справу стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За матеріалами кримінальної справи ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину не визнав, пояснив, що злочину він не вчиняв. З потерпілим ОСОБА_10 не знайомий, ніколи його не бачив. 07.01.2012 р. перебував вдома за адресою АДРЕСА_1 . Ввечері він був затриманий працівниками міліції.
На досудовому слідстві при допиті в якості підозрюваного та підсудного ОСОБА_7 відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України.
В обґрунтування вини підсудного ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилається на показання: потерпілого ОСОБА_10 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ; данні протоколів ОМП від 07.01.2012 р.; висновки судово-медичних експертиз № 20 від 02.03.2012 р.; № 155 від 23.02.2012 р., № 156 від 23.02.2012 р., № 187 від 21.02.2012 р., № 09 від 10.02.2012 р.; данні протоколів пред`явлення потерпілому ОСОБА_10 , свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_12 особи для впізнання; данні протоколів очних ставок, проведених між підозрюваним ОСОБА_7 і свідком ОСОБА_12 , між підозрюваним ОСОБА_7 і свідком ОСОБА_13 , між підсудним ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_10 ; данні протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , речові докази.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до переконання про те, що суд першої інстанції вірно встановив, що у вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих злочинів не доведена, виходячи з наведених стороною обвинувачення доказів, і показів свідків, потерпілих.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в основу вироку неможливо покласти протоколи пред`явлення потерпілому та свідку фотознімків для впізнання.
Оскільки, під час судового розгляду матеріалів кримінальної справи та допиту свідків встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст.176 КПК України та ч.2 ст.174 КПК України (в ред. 1960 року) потерпілий і свідки впізнали ОСОБА_7 за характерними ознаками обличчя, та докладно не вказавши ознак та те, що пред`явлене зображення осіб, які мають різкі відміни у зовнішності та одягу.
Потерпілий ОСОБА_10 під час досудового слідства постійно змінював свої показання, після чого слідчим проводилися додаткові допити.
Під час огляду місця злочину 07.01.2012 р., слідів крові не виявлено, нічого працівниками міліції не вилучалося, що підтверджено протоколом огляду місця пригоди від 07.01.2012 р.
07.01.2012 р. було оглянуто сходовий майданчик 4-го поверху 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , а також підсудного ОСОБА_7 , у ході якого виявлено і вилучено предмет у вигляді пістолета, з поверхні майданчика вилучено ніж із слідами РБК, полімерна пляшка, шкіряна куртка з плямами РБК, видана ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_4 , вилучено джинсові брюки чорного кольору із слідами РБК.
Висновками дактилоскопічних експертиз на пластиковій плашці коричневого кольору та на предметі у вигляді пістолета сліди рук не виявлені.
Щодо доказів сторони обвинувачення про наявність на ножі та речах ОСОБА_11 крові, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 спростовується висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №13 від 12.03.2013 р., якою зазначено, що походження слідів крові на лезі, на куртці та брюках підсудного від ОСОБА_10 виключається. Походження слідів крові на кофті, футболці, спортивних брюках, куртці ОСОБА_10 від ОСОБА_7 виключається.
Свідок події ОСОБА_12 в судовому засіданні не назвав адреси, за якою сталася подія, оскільки він її не знає. Свідок також зазначив, що ОСОБА_10 він не бачив, оскільки в цей момент курив; куди пішов ОСОБА_7 після того, як поранив потерпілого він не знає.
Свідок події ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_7 дістав пістолет і почав направляти на потерпілого, який в свою чергу спробував відвести пістолет в сторону. Після чого, підсудний наніс удар ножем в черевну порожнину тіла, під його курткою побачив кров.
Колегія суддів наголошує, що з протоколів допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 не вбачається на підставі якого документу слідчим було встановлено особи свідків. Відсутні такі дані і в протоколах очної ставки, і в протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання, що в свою чергу дає суду підстави для сумніву в існуванні свідків, які безпосередньо були під час події.
Крім того, ОСОБА_7 07.01.2012 р. о 20 годині 30 хвилин затримано в порядку ст. 115 КПК України.
Підсудний на ім`я слідчого надав заяву про призначення захисника від 12.01.2012 р. Постанову про призначення захисника слідчий виніс лише 16.01.2012 р.
При цьому, 12.01.2012 р. слідчий проводив очні ставки між ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що є порушенням вимог ст. 47 КПК України (в ред. 1960 року).
Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи №251217 від 07.01.2012 р. зазначено, що приводом до цього стала заява ОСОБА_28 , однак заява потерпілого датована 17.01.2012 р., того ж дня ОСОБА_28 було визнано потерпілим та допитано. Будь-яких заяв, повідомлень ОСОБА_28 від 07.01.2012 р. матеріали кримінальної справи не містять.
Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 не є очевидцями події вчинення злочинів, а приймали участь в процесуальних діях в якості понятих або статистів, ніхто з них не бачив обставини справи, а тому їх показання не доводять вину підсудного у вчиненні інкримінованих злочинів.
Свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 також не були очевидцями події, а лише приймали участь у відпрацюванні інформації та місцевості після повідомлення про злочин, а тому їх показання також не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.
Показання свідка ОСОБА_26 доводить лише факт затримання підсудного ОСОБА_7 працівниками міліції.
Судова колегія апеляційного суду дійшла до висновків, що покази свідків, покази потерпілого, висновки експертиз, письмові докази не свідчать безпосередньо про скоєння ОСОБА_7 інкримінованих злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.
Суд першої інстанції вірно зробив висновок, що покази потерпілого, свідки безпосередньо під час судового розгляду, не містять чітких тверджень проте, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані злочини.

Будь-яких інших доказів винуватості ОСОБА_7 , як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду кримінальної справи не здобуто та не надано.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, прийняв до уваги лише докази сторони захисту і допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд першої інстанції дослідив всіх докази обвинувачення і захисту, надав їм оцінку, і дійшов до правильних висновків, що вина ОСОБА_7 не доведена.

Посилання прокурора на те, що «генетичні ознаки клітин з ядрами на рукоятці ножа є змішаними та містять генетичні ознаки крові ОСОБА_7 та невстановлених осіб» є непереконливим, експертиза безпосередньо не вказала на те, що на рукоятці ножа міститься кров потерпілого. Суд не може обґрунтовувати вирок сумнівами або міркуваннями сторони обвинувачення, що на рукоятці ножа може міститися кров ОСОБА_10 , оскільки тільки органи слідства і прокуратури мають повноваження встановлювати всі обставини справи, надавати докази вини і доводити винуватість підсудного.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченими злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Суду «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.
Відповідно до вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, сторона обвинувачення повинна довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних вироку.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина підсудної особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна й безстороння людина може пояснити факти, установлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Колегія суддів враховуючи матеріали кримінальної справи, вважає, що стороною обвинувачення не була доведена вина підсудного ОСОБА_30 поза розумним сумнівом, оскільки не було враховано всіх істотних обставин кримінального провадження, не надано інших доказів, які підтверджують, що підсудний скоїв злочини. Всі наявні сумніви щодо винуватості ОСОБА_30 повинні тлумачитися на користь останнього.
Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом, у разі якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.
В апеляційні скарзі прокурор мотивує свої доводи тим, що суд першої інстанції не правильно оцінив всі наявні документи кримінального провадження, покази всіх учасників справи, однобічно поставився при оцінки доказів. Апелянт не зазначає у скарзі переконливих та об`єктивних доводів про спростування висновків суду першої інстанції, а тому є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстав для його скасування через обставини, які зазначені у апеляційній скарзі не має.
Істотних порушень кримінально процесуального законодавства, що тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17.07.2020 року у справі №0802/3695/2012, яким ОСОБА_7 виправдано за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України за недоведеністю вини, залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4