Справа № 367/2223/20
Провадження №1-кп/367/719/2020
УХВАЛА
Іменем України
03 вересня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про арешт майна обвинуваченого по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

встановив:

В провадженні Ірпінського міського суду знаходиться дане кримінальне провадження.
Потерпілий ОСОБА_6 заявив клопотання про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_7 з метою забезпечення поданого цивільного позову.
Прокурор заперечувала проти клопотання представника потерпілого, як передчасному.
Представник ОСОБА_4 клопотання потерпілого підтримала, просила задовольнити.
Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання потерпілого. Захисник зазначив, що обвинувачений сплатив потерпілому ОСОБА_6 200 тис. грн. в рахунок завданої шкоди та мав бажання сплати ще близько 500 тис. грн., але через суперечку з приводу суми, яку необхідно сплатити, не зміг цього зробити.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, вважає, що клопотання потерпілого про арешт майна не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 173 КПК України суддя, відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Зважаючи на те, що представником позивача не доведено те, що вказане майно може бути приховано або відчужене, а також те, що обвинувачений під час досудового слідства сплатив потерпілому ОСОБА_6 200 тис. грн. в рахунок завданої шкоди (дану обставину потерпілий підтвердив в судовому засіданні) та має бажання сплатити ще близько 500 тис. грн., суд вважає заявлене клопотання про арешт майна передчасним, що не позбавляє в подальшому можливості представників потерпілого звернуться з зазначеним клопотанням в ході судового слідства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173 КПК України суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволені клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1