Справа №639/4028/20
Провадження № 1-КП/639/148/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальні акти по об`єднаним кримінальним провадженням за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 361 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться об`єднані обвинувальні акти по кримінальним провадженням №0001309 від 15.05.2015 року, №0001627 від 18.06.2015 року, №0000259 від 31.07.2015 року, №0001221 від 08.04.2016 року, №0001591 від 19.06.2017 року, №0001603 від 05.08.2017 року, №0002585 від 18.10.2017 року, №0000720 від 21.03.2018 року, №0000849 від 04.05.2018 року, №0000434 від 17.02.2018 року, №0002901 від 01.12.2019 року, №0001444 від 28.08.2020 року, №0000112 від 21.01.2020 року та №0004682 від 18.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 361 ККУкраїни.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке було підтримане його захисником. В обґрунтування клопотання сторона захисту посилалась на те, що ризики, які стали підставою обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу на теперішній час відсутні. При цьому обвинувачений вказував на наявність в нього: бабусі пенсійного віку, яка потребує його допомоги, адже хворіє та не має можливості самостійно пересуватися; двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , 2010 р.н., та ОСОБА_11 , 2015 р.н.; постійного місця роботи та мешкання. Крім того, він хворіє на гепатит «С». Обвинувачений вважав, що вказані дані були не в повній мірі враховані судом при продовженні йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурори проти вимог клопотання обвинуваченого заперечували, посилаючись на те, що ризики, встановленні під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та не зменшились.

Потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_9 у вирішенні клопотання обвинуваченого покладались на розсуду суду.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, суд приходить до такого.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2020р. було задоволено клопотання прокурора, застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому продовжувався Жовтневим районним судом м. Харкова, востаннє ухвалою від 28.12.2020р. продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою до 25.02.2021р. включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
При цьому у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_6 по даним кримінальним провадженням обвинувачується у вчиненні більш ніж 80 епізодів злочинної діяльності, скоєних у період з квітня 2015 року по серпень 2020 року, в тому числі у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строком до 6 років (ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 361 КК України).

Необхідно відзначити, що ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2018р. та від 26.06.2020р. ОСОБА_6 було оголошено в розшук, у зв`язку із тим, що останній ухилявся від явки до суду.
Крім того, після зміни обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2019р. запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до суду надійшли обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0004682 від 18.11.2019р., №0001444 від 28.08.2020р., №0002901 від 01.12.2019, №0000112 від 21.01.2020р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні нових кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, уперіод з 16.11.2019р. по 27.08.2020р.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Щодо посилань обвинуваченого наявність у нього бабусі пенсійного віку, яка потребує його допомоги, адже хворіє та не має можливості самостійно пересуватися; двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , 2010 р.н., та ОСОБА_11 , 2015 р.н.; постійного місця роботи та мешкання, а також захворювання на гепатит «С», то зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки вони існували і раніше, а тому не утворюють жодних запобіжників, які унеможливлюють дії обвинуваченого, пов`язаних з вище наведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні запобігти встановленим ризикам ч.1 ст.177 КК України.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
З огляду на викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: 1) тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; 2) даних про особу обвинуваченого (вік; репутацію; майновий стан), суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1