Номер провадження: 11-сс/813/1619/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчогоГоловного СУ НПУ у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000649 від 18 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року повернуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Головного СУ НПУ ОСОБА_7 щодо не розгляду клопотання ОСОБА_6 від 10 вересня 2020 року відповідно до вимог ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0000649 від 18 липня 2019 року.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, зазначив, що ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність посадових осіб Головного Слідчого Управління НПУ, тобто органу, який не перебуває під територіальною юрисдикцією Київського районного суду м. Одеси.
Слідчий суддя дійшов висновку про те, що вказана скарга не може бути розглянута в Київському районному суді м. Одеси, оскільки це буде порушенням територіальної підсудності.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала слідчого судді незаконна та не обґрунтована, оскільки слідчий суддя ОСОБА_1 незрозуміло чому вирішив, що скарги на бездіяльність слідчого мають подаватися виключно до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Враховуючи викладене ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд його скарги, щодо бездіяльності слідчого Головного СУ НПУ ОСОБА_7 , в суді першої інстанції
Крім того, ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, в якій він просив провести судове засідання без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.
Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
За таких обставин та з огляду на вимоги ч.3 ст.306 та ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю прокурора.
Згідно з ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
Перевіривши матеріали провадження та доводи наведені у апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Параграфом першим Глави 26 КПК України передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.
Згідно з приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні

Відповідно до ч.2 ст.309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Частиною 1 ст.304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Згідно ч. 2 ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо:
1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;
2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;
3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає вимогам зазначених норм закону та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, а апеляційний суд вважає за необхідне довести до відома скаржника наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м.Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Головного СУ НПУ - ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження №0000649 від 18 липня 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що досудове розслідування кримінального провадження №0000649 здійснюється Головним СУ НПУ, тому повноваження цих слідчих поширюється на місце вчинення злочину, яке територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі № № 51 - 1901 впс 20 вказала про те, що територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.
Разом з цим, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Апеляційний суд вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22 березня 2018 року №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч.2 ст.132 передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічні зміни внесені і до абз.1 ч.1 ст.184 та ч.2 ст.234 КПК України.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, апеляційний суд зазначає, що клопотання в порядку статей 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, а не місцем його реєстрації.
Приймаючи до уваги те, що СУ НПУ розташоване в м. Києві по вул. Академіка Богомольця,10, що відноситься до Печерського району м. Києва, то скарги в порядку ст.303 КПК України на рішення слідчого вказаного підрозділу, в даному випадку слідчого ОСОБА_7 , підлягають розгляду слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва.
За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого суді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, якою слідчий суддя повернув скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Головного СУ НПУ, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись статтями 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року, якою була повернена скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчогоГоловного СУ НПУ у кримінальному провадженні №0000649 від 18 липня 2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3