Дата документу 29.07.2020 Справа № 310/9866/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/9866/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/909/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої подано клопотання ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , законного представника особи, відносно якої подано клопотання ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 в режимі відеоконференції з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

розглянула 29 липня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року про застосування примусового заходу виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд його матері ОСОБА_9 строком на один рік відносно

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

18 вересня 2018 року приблизно о 18 годині 15 хвилин, перебуваючи на площадці біля Бердянської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 5, яка розташована за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Руденко буд. 5 неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг встановленого законом віку настання кримінальної відповідальності, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до свого неповнолітнього знайомого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс йому два удари кулаком в область голови, обличчя та один удар ногою в область тулубу, спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 згідно висновку судової медичної експертизи № 403 від 21.11.2018 тілесні ушкодження: садно в області зовнішнього кута лівого ока, а всього не менш ніж трьох ударно травматичних впливів в вищевказану ділянку, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
22.11.2018 року слідчий Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області за погодженням з прокурором Бердянської місцевої прокуратури звернувся до суду з поданням про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, так як він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вказане правопорушення.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року:

Застосовано відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд його матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.
Позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень).
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень).

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про безпідставне стягнення витрат на правову допомогу саме на користь ОСОБА_12 , оскільки договір про надання правової (правничої) допомоги від 31.10.2018 року укладений між адвокатом ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який до речі не містить відомостей щодо розмір гонорару за виконання адвокатом його умов, а також сплата за квитанціями здійснювалась ОСОБА_10 .

Крім того, вказує, що законодавцем чітко визначено, що тільки у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Також, зазначає на неспівмірність стягнутих витрат, оскільки наявна в матеріалах провадження довідка, згідно якої єдиним його доходом є стипендія, розмір якої дає підстави для висновку, що у нього відсутні кошти, достатні для відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4500грн.

Окрім цього, вказує про те, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання щодо прийняття в якості доказів по цивільному позову копій документів з провадження відносно неповнолітнього ОСОБА_13 (справа № 310/9169/18), а саме копії позовної заяви, копії договору від 31.10.2018 року, копії медичної документації, оскільки зазначені докази надавались на підтвердження того, що збір доказів у даній справі та складання документів не потребували значного часу, у зв`язку з чим просить дослідити наведені письмові докази та скасувати ухвалу суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., постановивши нову, якою відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 представник потерпілого - адвокат ОСОБА_11 зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та ухвалу суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_9 та захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити апеляційні вимоги апелянта.

Законний представник потерпілого ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_11 висловили заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , вказавши про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 та стягнутої моральної шкоди не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Аналіз наведених норм передбачає стягнення витрат, зокрема і на правову допомогу лише за наявності обвинувального вироку, а у разі постановлення ухвали про застосування примусового заходу виховного характеру цивільний позов має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що приймаючи рішення про застосування до малолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері, судом першої інстанції зокрема постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції обвинувальний вирок не ухвалювався, то застосування ст. 124 КПК України і, як наслідок, стягнення судом витрат на правову допомогу є неправомірним, і таким, що суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що питання про стягнення правової допомоги у провадженні про застосування примусового заходу виховного характеру має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Наведе узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові ЄУ № 390/1488/17 (провадження 51-2366ск18) від 15.03.2018 року.

Одночасно, відповідаючи на інші доводи апеляційної скарги, слід зауважити, що суд першої інстанції не достатньо приділив уваги обґрунтованості стягненої суми у вигляді правової допомоги в розмірі 4500 грн.

Так, наявне у розпорядженні місцевого суду документальне підтвердження понесених ОСОБА_10 витрат на правову допомогу (а.с. 34, 34 зворот) вказують на сплату вказаною особою послуг адвоката ОСОБА_11 у загальному розмірі 3000 грн., що не узгоджується із наданим розрахунком понесених витрат на суму 4500 грн. (а.с.35).

Провадження розглянуто в межах доводів апеляційної скарги, що відповідає положенню ч.1 ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 501 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд його матері ОСОБА_9 строком на один рік в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень) скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4