Справа №582/1490/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/78/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ? ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання слідчого задовольнити, обравши ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави. Слідчим суддею не в повній мірі взято до уваги наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а також те, що підозрюваний перебував у розшуку через, що було заведено оперативно розшукову справу категорії - «Розшук». Крім того, прокурор зазначає, що підозрюваний міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований та вчинив тяжкий злочин.

ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 20 жовтня 2019 року, близько 23 год. 00 хв., проник до домоволодіння АДРЕСА_2 належного ОСОБА_10 звідки здійснив таємне викрадення майна останнього на загальну суму 3397 грн.

22 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і 22 листопада 2019 року ОСОБА_7 було повідомлено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Слідчий вважає, що є достатні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підозра є обґрунтованою, а ділова репутація ОСОБА_7 , який неодноразово судимий та не має офіційного місця роботи, підтверджує наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто у разі застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, останній намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 січня 2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

22 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і 22 листопада 2019 року ОСОБА_7 було повідомлено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у своїй сукупності, на даній початковій стадії досудового розслідування є достатніми для такого висновку, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 (а. к. п. 5 - 6), протоколом допиту свідка ОСОБА_11 (а. к. п. 7 - 10), протоколом обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 (а. к. п. 13 - 14), описом предметів вилучених на підставі ухвали слідчого судді (а. к. п. 15), висновком експерта (а. к. п. 16), протоколом огляду місця події (а. к. п. 17), протоколами допитів свідків ОСОБА_12 (а. к. п. 18) та ОСОБА_13 (а. к. п. 19), довідкою про судимості ОСОБА_7 (21 - 21).

Апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об?єднаного Королівства», «Мюррей проти Об?єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об?єктивно зв?язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя, відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зазначив, що саме такий вид запобіжного заходу здатен запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж провадженні, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

При цьому, суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в тому числі й у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, щоб нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Стаття 6 частина 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу для дотриманні підозрюваним процесуальних обов?язків, при цьому, слідчим суддею акцент робився саме на необхідність застосування такого запобіжного заходу який би створював баланс між процесуальними обов?язками підозрюваного та дієвістю самого кримінального провадження.

За вищевказаних обставин слідчий суддя дійшов до вірного висновку, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні слідчого, оскільки прокурор при розгляді даного клопотання довів як обґрунтованість підозри так і наявність ризиків у даному кримінальному проваджені, з якими повністю погодився слідчий суддя, однак прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.

На думку, колегії суддів, клопотання слідчого в цій частині не містить достатньо обґрунтування неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Як зазначено у статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є, в тому числі захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, домашній арешт та тримання підозрюваного під вартою.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Конституційний Суд України зазначав, що обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Згідно з пунктом 1 статті 52 Хартії основоположних прав Європейського Союзу 2000 року будь-яке обмеження прав і свобод, що визначаються цією хартією, повинне здійснюватися на підставі закону з повагою до сутності цих прав і свобод; застосовані за принципом пропорційності обмеження можуть бути встановлені тільки тоді, коли вони потрібні та відповідають цілям і загальним інтересам, визнаним Європейським Союзом, або потребі захистити права і свободи інших осіб.

Для забезпечення дієвості застосованого слідчим суддею запобіжного заходу у виді домашнього арешту на підозрюваного було покладено наступні обо?язки: - прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; - здати на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Оскільки до суду апеляційної інстанції прокурором не було надано доказів про порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому на думку колегії суддів, застосований слідчим суддею запобіжний захід та покладенні обов`язки відповідають як завданням кримінального провадження так і цілям та загальним інтересам суспільства.

Звертає увагу на себе особливу увагу і позиція підозрюваного який не тільки повідомив всі суттєві обставини вчиненого ним кримінального провадження органу досудового розслідування, однак і намагається відшкодувати шкоду спричинену злочином потерпілому.

Крім того, підозрюваний пояснив слідчому судді із за чого він не з?являвся до органу досудового розслідування за викликами, оскільки з 25 листопада 2019 року по 25 грудня 2019 року перебував у Польщі, при цьому, попередньо повідомивши про це працівника поліції, тобто перебував за межами державного кордону України з відмова органу досудового розслідування, тому слідчим суддею обґрунтовано не було зроблено посилання на матеріали якими слідчим обґрунтовувався ризик втечі.

За даних обставин кримінального провадження, слідчий суддя, на думку колегії суддів, застосував до підозрюваного ефективний запобіжний захід, враховуючи обставини кримінального провадження, в тому числі, що містяться в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, особу підозрюваного.

Застосований запобіжний захід знаходиться у балансі із завданнями кримінального провадження та загальними інтересами суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього певних обов`язків.

За таких обставин, висновок слідчого судді є законним і обґрунтованим, і підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 178, 181, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 січня 2020 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4