Номер провадження: 11-кп/813/803/19
Номер справи місцевого суду: 513/743/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 13.02.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003196 від 16.09.2017 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, -

встановив:
оскарженою ухвалою районного суду від 13.02.2019 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003196 від 16.09.2017 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2, ч.4 ст.291 КПК України, зазначивши, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 після викладення фактичних обставин справи, не вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення містять посилання на конкретні докази, а саме на висновок судової експертизи наркотичних засобів, який є в розпорядженні сторони обвинувачення, та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває зміст і сутність зазначеного доказу обвинувачення, що, на думку суду, є неприпустимим та перешкоджає призначенню обвинувального акту до судового розгляду.
На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням судом вимог КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновок судової експертизи наркотичних засобів №2350-Х від 31.01.2018 року до суду не надавався, а лише у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення вказано, що виявлена та вилучена речовина рослинного походження відповідно до вищевказаної експертизи відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у іншому складі суду; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає непереконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення обвинувального акту.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 статті 110 КПК України містить вичерпне поняття такого документу як обвинувальний акт. Зокрема визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має містити, відповідно до частини 2 статті 291 КПК України - найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи підчас досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

В порядку п.3 ч.3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до вимог ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Тому слідчий при наявності достатніх доказів має негайно і детально проінформувати зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення.

Разом з тим слідчий при складанні обвинувального акту і прокурор при його затвердженні цих вимог закону не дотрималися.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту положенням закону і повернув його прокурору для усунення недоліків.

Судом першої інстанції було встановлено, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, не зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, а, натомість, зазначено, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

Крім того, в обвинувального акті, зокрема у анкетних відомостях обвинуваченого допущена неточність в написанні імені, оскільки відповідно до копії паспорту (а.п. 36) ОСОБА_9 , тоді як в обвинувальному акті ОСОБА_11 , та місце народження вказано «с. Білолісся, Татарбнураського району», а відповідно до паспорту «с. Білолісся, Татарбунарського району».

Зазначені обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акту ОСОБА_9 прокурору для усунення наведених вище недоліків.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що в тексті обвинувального акту містяться посилання на висновок експерта № 2350-Х від 31 січня 2018 року, який відповідно до ст. 84 КПК України є доказом у кримінальному провадженні, при цьому посилання на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КПК України є неприпустимим.

Таким чином, на думку апеляційного суду, посилання в обвинувальному акті на докази, які можуть надаватись та досліджуватись виключно під час судового розгляду не відповідає та суттєво суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Слід зауважити на тому, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

З метою додержання конвенційних прав та гарантій обвинуваченого, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо утвореного дисбалансу між правами обвинувачення та захисту.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора про порушення кримінального процесуального закону, є необґрунтованими, а порушень, які тягнуть скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

З урахуванням викладеного апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору. Вказані порушення під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб призначити до судового розгляду зазначений обвинувальний акт.

Керуючись ст.ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 13.02.2019 року про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4