Справа № 495/7261/18
Номер провадження 1-кп/495/25/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8
розглянувши в залі суду у м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

11.03.2020 року прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовується тим, що є необхідність запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення, так яквідповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєні тяжкого, умисного, корисливого кримінального правопорушення та умисних, корисливих кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вважає, що більш м`яка міра запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та особистої поруки не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість та зухвалість під час вчинення злочинів, може призвести до вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування, а також вчиняти інші злочини, що свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам, застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
На думку прокурора, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та злочинів середньої тяжкості, в такому випадку усвідомлюючи можливість застосування покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статі та бажаючи уникнути його він може переховуватися від суду, чим може допустити настання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, прокурор вказує, що відповідно до вимоги про судимість, яка наявна у матеріалах судового провадження, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких, умисних, корисливих злочинів проти власності та умисних, корисливих злочинів середньої тяжкості проти власності. Зазначає, що востаннє ОСОБА_4 засуджений вироком Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 16.08.2017 за ч.2 ст.190, ч.1 ст.162, ч.2 ст.309, ч.3, ст.185 ч.2, ст.185, ч.1, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 09.04.2015 та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 09.10.2017 у зв`язку з відбуттям покарання.
Після звільнення, під час не знятої та непогашеної в установленому законом порядку судимості за вчинення тяжкого, умисного, корисливого злочину та злочинів середньої тяжкості, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, тобто у скоєнні умисного, тяжкого, корисливого злочину проти власності та умисних, корисливих злочинів середньої тяжкості проти власності.
На даний час вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у Білгород - Дністровському міськрайонному суді.
З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 може призвести до настання ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з тим, що строк тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 спливає, прокурор вважає за необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. На підставі наведеного просить клопотання задовольнити.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання обґрунтовується тим, що він обґрунтовано обвинувачується у скоєні тяжкого, умисного, корисливого кримінального правопорушення та умисних, корисливих кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вважає, що більш м`яка міра запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та особистої поруки не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість та зухвалість під час вчинення злочинів, може призвести до вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування, а також вчиняти інші злочини, що свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам, застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
На думку прокурора, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в такому випадку усвідомлюючи можливість застосування покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статі та бажаючи уникнути його він може переховуватися від суду, чим може допустити настання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, прокурор вказує, що відповідно до вимоги про судимість, яка наявна у матеріалах судового провадження, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких, умисних, корисливих злочинів проти власності та умисних, корисливих злочинів середньої тяжкості проти власності. Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.88 КПК України, докази та відомості, які стосуються судимостей обвинуваченого можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаннність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального провадження, або не міг помилитися щодо обставин за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.
Після звільнення, за вчинення тяжкого, умисного, корисливого злочину та злочинів середньої тяжкості, судимість за який погашена, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто у скоєнні умисного, тяжкого, корисливого злочину проти власності.
На даний час вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у Білгород - Дністровському міськрайонному суді.
З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 може призвести до настання ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з тим, що строк тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 спливає, прокурор вважає за необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. На підставі наведеного просить клопотання задовольнити
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав свої клопотання в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Пояснив, що він дуже сильно хворіє, в нього сахарний діабет та гематома в голові, медична допомога йому не надається. Вказав, що він проживає у місті Білгород-Дністровському, має дружину, з якою проживав в незареєстрованому шлюбі та дитину у віці дев`яти років. Просив суд застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Пояснив, що ОСОБА_4 вже півтора року знаходиться під вартою, в нього тяжкий стан здоров`я, а саме він хворіє на сахарний діабет та в голові є гематома. Зазначив, що його підзахисний обвинувачується у скоєнні трьох злочинів, санкції статей яких передбачають максимум до шести років позбавлення волі. Крім того, звернув увагу суду на те, що прокурор вже на протязі пів року не забезпечує явку потерпілих та не надає обгрунтованних підстав, які б підтверджували наявність зазначених ним ризиків. Вказав, що у батька ОСОБА_4 у місті Білгород-Дністровському є двокімнатна квартира, де міг би перебувати обвинувачений. З урахуванням наведеного, просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Пояснив, що він знаходиться під вартою один рік і вісім місяців, є батьком двох малолітніх дітей 2010 року народження та 2013 року народження, перебуває в зареєстрованому шлюбі. Стверджував, що він взагалі не вчиняв інкримінований йому злочин. Вказав, що у лютому місяці 2020 року затримали його дружину, яка знаходиться під вартою, а їх діти на теперішній час залишились без батьків. Повідомив, що в нього є квартира у місті Ізмаїлі, в якій він зареєстрований та має можливість перебувати разом із дітьми. Просив суд застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Пояснив, що у обвинуваченого ОСОБА_5 є квартира в місті Ізмаїлі, в якій він зареєстрований та мав би змогу в ній постійно проживати та піклуватися про своїх дітей. Вказав, що ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має двох дітей, у одного з яких психічна хвороба та є необхідність у постійному догляді та медичному обстеженні. Зауважив, що потерпілий ОСОБА_9 не має до нього ніяких претензій. Крім того зазначив, що його дружину взято під варту за підозрою у скоєнні злочину, у зв`язку з чим діти знаходяться на самоті. Всі судимості у ОСОБА_5 погашені. Просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий ніяких претензій до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має, з`являтися до суду та давати будь-які пояснення не бажає. Просив суд застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Дослідивши матеріали справи, клопотання та наданні докази у судовому засіданні, заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З урахуванням того, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діє до 15.03.2020 року включно, а до спливу строку тримання під вартою обвинувачених, кримінальне провадження не буде розглянуто, так як на теперішній час не проведено всіх необхідних дій, пов`язаних із з`ясуванням обставин по справі та їх перевіркою, прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , строком на 60 днів.

Як вбачається із ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та встановлено в ході судового розгляду у обвинуваченого ОСОБА_4 дуже тяжкий стан здоров`я, а саме він хворіє на сахарний діабет та має гематому в голові, належна медична допомога йому не надається, під час судового розгляду ледь говорив та зі складністю надав суду пояснення. Від цивільного шлюбу в нього є дитина, а також, близький родич, а саме батько, який проживає у двокімнатній квартирі та надає змогу перебувати в ній обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких має психічну хворобу та потребує постійного догляду, проходження медичних обстежень. Зареєстрований у місті Ізмаїлі та має можливість проживати за зареєстрованим місцем проживання. На теперішній час його дружину взято під варту та малолітні діти залишись без батьків.

Також встановлено, що обвинувачені знаходяться під вартою вже один рік і вісім місяців та на даний час ризики не доведені ніякими належними доказами відповідно до чинного законодавства, не наведено належного обґрунтування та значних підстав для зазначених в клопотанні ризиків, на які посилається прокурор.

Крім того, потерпілий ОСОБА_8 на даний час не має ніяких претензій до обвинувачених, а навпаки просить суд обрати їм більш м`який запобіжний захід та взагалі не має наміру бути присутнім під час розгляду кримінального провадження та надавати будь-які пояснення.

Враховуючи вище наведені обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, оцінюючи сукупність всіх викладених обставин, а також не доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням того, що потерпілий не має претензій к обвинуваченим, суд вважає за можливе змінити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом. Відповідно до частини першої статті 183 Кодексу в редакції до внесення змін Законом „тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до статті 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті; слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (частина друга).

Крім наявності вказаних ризиків, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 Кодексу).

Визначивши такі критерії застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо тримання під вартою, збалансував необхідність у забезпеченні ефективного здійснення кримінального провадження та права особи, щодо якої воно відкрито, на свободу та особисту недоторканність і передбачив тримання такої особи під вартою виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

За викладених обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, у зв`язку зі станом здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , сімейним становищем обвинуваченого ОСОБА_5 та з огляду на те, що потерпілий не має претензій до обвинувачених, забезпечить дотримання ними процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, а клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотань прокурора Білгород-Дністровського місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.
Змінити застосований раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати житло цілодобово, строком на 60 діб, тобто до 11.05.2020 року.
Змінити застосований раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши йому залишати житло цілодобово, строком на 60 діб, тобто до 11.05.2020 року.
Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язок утримуватись від можливого спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також прибувати за викликом суду для участі в судовому засіданні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Звільнити обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти у залі суду.
Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 18.03.2020 року о 09:30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1