Справа № 473/1232/20
Номер провадження 1-в/473/130/2020

УХВАЛА
Іменем України

"15" травня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72», яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чорноморська /колишня назва міста Іллічівськ/ Одеської області, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26 серпня 2016 року Фрунзенським районним судом міста Ярославля Російської Федерації за ч.3 ст.30 - п."г" ч.4 ст.228-1, ч.3 ст.30 - ч.5 ст.228-1 КК Російської Федерації, на підставі ч.2 ст.69 КК Російської Федерації, до 07 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю та без штрафу в виправній колонії суворого режиму, який приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 серпня 2017 року, його визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України засуджено до 07 років позбавлення волі без конфіскації майна, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 24 липня 2015 року по 17 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу
прокурор ОСОБА_4 ,

представик Державної установи Вознесенська ВК-72 ОСОБА_5

захисник адвокат ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Фрунзенського районного суду міста Ярославля Російської Федерації від 26 серпня 2016 року ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30 - п."г" ч.4 ст.228-1, ч.3 ст.30 - ч.5 ст.228-1 КК Російської Федерації до 07 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю та без штрафу в виправній колонії суворого режиму, який приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 серпня 2017 року, його визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України засуджено до 07 років позбавлення волі без конфіскації майна, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 24 липня 2015 року по 17 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».

Початок строку: 26 серпня 2016 року. Кінець строку: 22 червня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24 липня 2015 року в СІЗО міста Ярославля Російської Федерації. Під час тримання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 06 жовтня 2016 року відбував покарання у ВК №2 міста Рибінська Російської Федерації, мав одне стягнення, заохочень не мав.
З 15 жовтня 2018 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 26 жовтня 2018 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 05 вересня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується посередньо. Має одне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку та одне заохочення.
Загалом за весь період відбування покарання в Державних установах України має одне стягнення, яке знято та погашено у встановленому законом порядку та одне заохочення.
У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід - відвертий, розсудливий. На зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самокерованої поведінки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання передбачені законом. Спілкується з засудженими виключно позитивної спрямованості.
У майстерні установи не працевлаштований, залучається до робіт по благоустрою гуртожитку. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.
Позову за виконавчими листами та за аліментами не має.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки.
За характером спокійний та врівноважений. Здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому негативному впливу. По відношенню до себе самокритичний, вимогливий та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований, самостійний га витриманий. Своєю поведінкою надає позитивний приклад іншим засудженим.
Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, посилок та побачень.
У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині.
Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування основного покарання в Державних установах України піддавався стягненню в жовтні 2019 року за відсутність на перевірці.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Одне заохочення в квітні 2020 року, в зв`язку з цим, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Як вбачається з характеристики /а.с. 68/ у відношенні засудженого ОСОБА_3 , він участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, він не довів своє виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього пільги, згідно статті 81 КК України у вигляді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Згідно медичних документів у відношенні засудженого ОСОБА_3 , він перебуває на диспансерному обліку лікаря онколога з діагнозом меланома шкіри правої гомілки, стан після оперативного втручання 2010 року. /а.с. 51, 52, 53, 54 57, 58/. При цьому матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , а також матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_3 за станом здоров`я не може бути працевлаштований у виправній колонії та приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі.

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я засудженого ОСОБА_3 , а також його батьків та членів родини, не створюють правових підстав для застосування відносно нього статті 81 КК України з можливістю його умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Звільнення від покарання за хворобою, регламентовано статтею 84 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Посилання сторони захисту на позитивні характеристики ОСОБА_3 до його засудження, а також нагородження його грамотами з оголошенням подяк за місцями навчання, роботи та строкової військової служби /а.с. 42, 43, 44, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , 48, 49/, а також встановлення засудженому ОСОБА_3 статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми /а.с. 39, 40/, а також визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за номером 001024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України /а.с. 41/, не створюють правових підстав для застосування відносно нього статті 81 КК України з можливістю його умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Суд вважає, що дані про особу засудженого ОСОБА_3 у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування основного покарання, в зв`язку з чим його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 26 серпня 2016 року Фрунзенським районним судом міста Ярославля Російської Федерації за ч.3 ст.30 - п."г" ч.4 ст.228-1, ч.3 ст.30 - ч.5 ст.228-1 КК Російської Федерації, на підставі ч.2 ст.69 КК Російської Федерації, до 07 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю та без штрафу в виправній колонії суворого режиму, який приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 серпня 2017 року, його визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України засуджено до 07 років позбавлення волі без конфіскації майна, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 24 липня 2015 року по 17 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1