Справа №583/2011/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/100/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 583/2011/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, в якій він просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши положення ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання за цим законом із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Цим же вироком з ОСОБА_6 стягнуто на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 471,03 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, вважає ухвалений відносно нього вирок таким, що підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, оскільки він повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, співпрацював зі слідством та частково відшкодував заподіяну злочином шкоду. На думку обвинуваченого, суд першої інстанції, призначаючи покарання врахував позицію потерпілого ОСОБА_8 щодо необхідності призначення йому покарання відповідно до вимог закону з огляду на те, що він пошкодив його приміщення, вчиняючи крадіжку з гаражу, які на час ухвалення вироку не усунуті, однак залишив поза увагою, що він протягом тривалого часу перебував в матеріальній залежності від сина потерпілого, втративши документи та не маючи можливості працевлаштуватися, а після того, як відносно сина потерпілого було порушене кримінальне провадження, він залишався жити у потерпілого ОСОБА_8 . Крім цього, звертає увагу на те, що має незадовільний стан здоров`я, займається відновленням документів, щоб мати можливість офіційно працевлаштуватися, а тому вважає, що існують підстави для пом`якшення йому покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 26.03.2019 близько 22:00 год., випадково зустрівши свого знайомого, попрохав його допомогти забрати належні ОСОБА_6 електроінструменти, які він зберігав у гаражному приміщенні свого знайомого ОСОБА_9 за адресою : АДРЕСА_3 , де він раніше тимчасово мешкав, при цьому, не повідомивши свого знайомого про свій злочинний намір.

В цей же день, близько 22-15 год., підійшовши до вказаного гаражного приміщення, що на праві власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_6 пояснив ОСОБА_10 , що забув ключі від замку гаражного приміщення, тому намагався його зламати, але у нього не вийшло. Після цього ОСОБА_6 , шляхом пошкодження шиферу на даху через утворений отвір незаконно проник до приміщення гаражу, звідки викрав належні ОСОБА_8 електроінструменти на загальну суму 9212 грн., пояснивши при цьому ОСОБА_10 , що це його електроінструменти.

Вищевказані електроінструменти ОСОБА_6 віддав на зберігання ОСОБА_10 , розпорядившись таким чином викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/794е від 17 квітня 2019 року на загальну суму 9212 грн. (дев`ять тисяч двісті дванадцять).

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах. Фактичні обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 не оспорює.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас згідно із ч.2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.

Вказані вимоги закону при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, суд першої інстанції вірно визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданих злочином збитків, в достатній мірі дослідив дані про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у наркологічному диспансері та психдиспансері не перебуває, врахував його вік та сімейний стан, з урахуванням яких прийшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого у виді двох років обмеження волі.

За таких обставин, суд першої інстанції, врахував ті пом`якшуючі покарання обставини та характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 , на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, а тому в цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

При цьому, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для більшого пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з огляду на досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої ризик вчинення ним нових злочинів оцінюється як дуже високий, а також на позицію потерпілого ОСОБА_8 , який наполягав на призначенні ОСОБА_6 реального покарання.

Вважати це покарання надмірно суворим та несправедливим у колегії суддів підстав немає, навіть з урахуванням і тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема, що він протягом тривалого часу перебував в матеріальній залежності від сина потерпілого, втративши документи та не маючи можливості працевлаштуватися, а тому колегія суддів їх до уваги не бере.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про незадовільний стан здоров`я, то на переконання колегії суддів, надана обвинуваченим довідка Охтирської ЦРЛ від 06.09.2019 не підтверджують, що виявлені в обвинуваченого захворювання, на даний час, перешкоджають застосуванню до нього покарання у виді обмеження волі.

Посилання ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі на ті обставини, що він протягом тривалого часу перебував в матеріальній залежності від сина потерпілого, втративши документи та не маючи можливості працевлаштуватися, то такі колегією суддів не перевіряються, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції. Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 з будь-якими клопотаннями чи заявами з приводу цього до правоохоронних органів не звертався.

З урахуванням викладеного, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання колегія суддів вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, оскільки під час апеляційного розгляду, викладені в ній доводи не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4