В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Справа153/379/19

Провадження1-кп/153/22/19-к

Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької областікримінальне провадження № 153/379/19 (внесене в ЄРДР за №0000032 від 04 лютого 2019 року) про обвинувачення:

ОСОБА_3 , який народився 1977 року у червні місяці 19 числа, місце народження с.Довжок Ямпільського району Вінницької області, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимий, у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
03 лютого 2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 із власником будинку ОСОБА_5 , де вони разом розпивали спиртні напої. Під час словесної суперечки з ОСОБА_5 , що виникла на побутовому ґрунті, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, протиправно, руками, стисненими в кулак, наніс ОСОБА_5 не менше чотирьох ударів по голові, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани в ділянці лівої щоки, садна в тім`яній ділянці голови зліва, садна в ділянці чола зліва, синці в ділянці верхньої та нижньої повік лівого і правого ока.
Згідно висновку судово-медичного експерта №11 від 05.02.2019 ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді рубаної рани в ділянці лівої щоки, садна в тім`яній ділянці голови зліва, садна в ділянці чола зліва, синці в ділянці верхньої та нижньої повік лівого і правого ока по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_3 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині визнав частково, пояснив, що дійсно 03.02.2019 року під час словесної суперечки з ОСОБА_5 він наніс останньому один удар долонею руки по обличчю. Після чого ОСОБА_5 вийшов на вулицю та можливо отримав тілесні ушкодження при падінні на тверду поверхню. За вчинене розкаюється. Цивільний позов не визнає, вважає його необгрунтованим. Вказав, що в поданих потерпілим чеках не зазначено хто купував ліки та чи призначав їх лікар.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Щодо обставин злочину пояснив, що 03 лютого 2019 року в його житловому будинку по АДРЕСА_2 він з ОСОБА_3 вживали спиртні напої. Під час того, як він готував їжу собаці, ОСОБА_3 тримаючи в руках стакан від вина вдарив його під око та другою рукою стиснутоюв кулак наніс удар по голові, після чого він втратив свідомість, упав та більше нічого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 03 лютого 2019 року до неї зателефонував брат ОСОБА_5 та повідомив, що його побили. Зайшовши до будинку ОСОБА_5 вона побачила, що в останнього була розсічена щока, він був ввесь в крові та бруді, тому зробила висновок, що його побили ногами по голові та тулубу.
Свідок ОСОБА_9 надав суду наступні покази: він проживає разом із сестрою потерпілого. 03 лютого 2019 року до ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 та сказав, що його побили. Прибувши до житлового будинку ОСОБА_5 вони побачили на підлозі бруд та сліди крові. На щоці у потерпілого була рвана рана, яка сочилась, а все обличчя було брудне та в крові, тому він почав його відтирати. При цьому ОСОБА_3 знаходився також в будинку та розповів, що коли він вживає спиртні напої, то не може контролювати свої дії, після чого вони викликали поліцію.
Суд визнає належними та допустимими доказами фактичні дані, які не суперечать між собою, досліджені судом із:
- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.02.2019 року з якого встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до Ямпільського ВП Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень;
- з довідки про проходження обстеження на предмет алкогольного чи наркотичного сп`яніння від 03 лютого 2019 року № 16 встановлено, що ОСОБА_3 , о 22 год. 10 хв. 03 лютого 2019 року перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- з ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року встановлено, що по кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000032 від 04 лютого 2019 року було призначено судово-медичну експертизу Кучинського Василя Фомича;
- висновку експерта №11 від 05 лютого 2019 року, з якого встановлено, щоОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та були заподіяні 03 лютого 2019 року;

- з постанови про зміну кваліфікації кримінального діяння від 12.03.2019 року встановлено, що на підставі висновку експерта №11 у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку із чим, кваліфікацію кримінального діяння по кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000032 від 04 лютого 2019 року було змінено з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.125 КК України;
- з заяви ОСОБА_5 встановлено, що він надав дозвіл слідчому на проникнення до домоволодіння в якому він проживає для проведення слідчого експерименту;

- з протоколу проведення слідчого експерименту від 12 березня 2019 року встановлено, що слідчим було перевірено та уточнено відомості спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;

- з протоколу проведення слідчого експерименту від 13 березня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 вказав обставини, за яких він наніс тілесні ушкодження та показав, як саме наносив удари потерпілому.
Суд визнає досліджені вказані документи належними та допустимими, оскільки вони здобуті у порядку, встановленому КПК України. У ході проведення огляду місця події дотримано вимоги ст.237 КПК України. У ході процесуальних дій (слідчих експериментів) потерпілий та свідки були повідомлені про свої права, в тому числі право відмовитися від давання показань відповідно до ст.63 Конституції України. Свідки та потерпілий діяли добровільно, без будь-якого примусу, що підтверджено протоколами та відеозаписами слідчих експериментів, які проведені відповідно до вимог ст.240 КПК України в будинку по АДРЕСА_2 , за добровільної згоди потерпілого.
Досліджені протоколи слідчих експериментів із відеозаписами свідчать про те, що під час здійснення цих процесуальних дій не порушені права та свободи людини, а також їх суттєві умови, і підстави, передбачені ч.ч.1,2, 3 ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими відсутні. Висновок експерта № 11 від 05 лютого 2019 року відповідає вимогам ст.ст.101,102 КПК України, і відсутні передбачені ст.87 КПК України підстави для визнання його недопустимим доказом.
Вказані докази не суперечать між собою щодо фактичних обставин і повністю доводять ту обставину, що 03 лютого 2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 під час словесної суперечки з ОСОБА_5 , заподіяв останньому тілесні ушкодження,які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З досліджених письмових доказів встановлено, що вони є належними та допустимими оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.85,86 КПК України. Відсутні підстави передбачені ст.87 КПК України для визнання цих доказів недопустимим.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, та докази у їх сукупності, дослідженні в ході судового розгляду, суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що він не наніс 4 удари кулаком по голові потерпілому ОСОБА_5 , а лише вдарив один раз долонею по обличчю, оскільки його покази спростовуються показами потерпілого, свідків та іншими доказами дослідженими безпосередньо судом. Такі покази обвинуваченого суд розцінює, як його захисну позицію в судовому процесі, яка викликана його бажанням уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

В судовому засіданні судом встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_3 склад злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Об`єкт злочину є здоров`я людини. Здоров`я людини як об`єкт тілесного ушкодження охороняється кримінальним законом. Тілесне ушкодження це посягання на здоров`я іншої людини. Судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .

Об`єктива сторона злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України, є заподіяння тілесних ушкоджень шляхом дії. В даному випадку удари нанесені потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 . Який перебуває у причино наслідковому зв`язку з наслідками тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому.

Суб`єктом злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України є фізична осудна особа, яка досягла 16 річного віку. Особа обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає цим вимогам, а тому є суб`єктом цього злочину.

Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України виражається в умисній або необережній вині. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 наносячи удари руками стиснутими в кулак по голові потерпілому діяв умисно. Відповідно до ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим умислом є усвідомлення особою суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачення його суспільно небезпечні наслідки і бажання їх наслідків.

Причинно наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та тілесними ушкодженнями отриманими потерпілим ОСОБА_5 судом встановлено.

За таких обставин суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керуючись ст.65 КК України відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_3 злочину, а саме як заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, так і особу обвинуваченого, який раніше не судимий, що підтверджено вимогою ДІО ГУНП України, УІО ГУНП у Вінницькій області вих.№ 801/227/03-2019 від 06 лютого 2019 року, позитивно характеризується за місцем свого проживання, що підтверджено даними, які містить довідка-характеристика, видана виконкомом Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих.№ 02-12-59 від 13.02.2019 року, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджено довідкою №01-4-215 від 07.02.2019 року виданою КУ «Ямпільська ЦРЛ». Із досудової доповіді Ямпільського районного сектору з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації встановлено, що існує середній рівень ризику вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, можливе та не становить великої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є активне сприяння розкриттю злочину, а саме добровільне надання обвинуваченим органу досудового розслідування та суду допомоги в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповів про час, місце вчиненого кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування розказав про обставини події та спосіб вчинення злочину).
Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає наступні обставина, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 скоєння злочину вперше та позитивну характеристику по місцю проживання.
Судом не визнається у якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого. Оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілого, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Окрім цього, у матеріалах кримінальної справи стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_3 намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсував перенесені страждання, чи полегшив душевний біль.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину і полягає в передбаченому законом обмеженню прав і свобод засудженого.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого, як такого, що вину визнав частково і не розкаявся, наявність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає достатнім застосувати відносного нього міру покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції частини 2 ст.125 КК України, за якою кваліфіковано його діяння.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Призначення ж більш м`якого покарання не буде відповідати меті покарання, та не сприятиме вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.
При вирішенні питання щодо цивільного позову заявленного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Даючи юридичну оцінку позовним вимогам потерпілого ОСОБА_5 , викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92 р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Судом було встановлено, що цивільним відповідачем ОСОБА_3 завдано матеріальну шкоду ОСОБА_5 в результаті злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Потерпілим (цивільним позивачем) заявлено розмір завданої йому майнової шкоди в сумі 17 941 грн. 27 копійок. В судовому засіданні вартість заподіяної шкоди знайшла часткове підтвердження.
Із досліджених судом письмових доказів, а саме з товарного чеку Медичного центру «Нейромед» від 02 квітня 2019 року (а.с.34) та Протоколу обстеження головного мозку від 02 квітня 2019 року (а.с.40) встановлено, що ОСОБА_5 , 1954 року народження за обстеження головного мозку були сплачені кошти в сумі 2300 грн.
З виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 (а.с.43) та з товарних чеків від 11 квітня 2019 року (а.с.38), з фіскального чеку від 16 квітня 2019 року (а.с.37) встановлено, що ОСОБА_5 поніс витрати при проведенні операції 12 квітня 2019 року у загальній сумі 7400 грн. 30 коп.. Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_5 , був виписаний із Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім.ак. О.І. Ющенка 19 квітня 2019 року (місцезнаходження м.Вінниця) (а.с.43) та витратив на проїзд до зареєстрованого місця проживання с.Довжок, Ямпільського району, Вінницької області 183 гривні 60 копійок, що підтверджується квитком на автобус сполученням Вінниця-Довжок від 19 квітня 2019 року (а.с.39).
З Протоколу обстеження головного мозку Центру сучасної діагностики «Нейромед» від 01 серпня 2019 року та з квитків на автобус сполученням Ямпіль-Вінниця від 01 серпня 2019 року (а.с.106) та Вінниця Ямпіль від 01 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_5 поніс витрати на проїзд до м.Віннниці для проведення обстеження головного мозку в Центрі сучасної діагностики «Нейромед» у сумі 310 гривень 40 копійок.
Відповідно до положень ч. 1ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Цивільний позов про стягнення майнової шкоди завданої злочином передбаченим ч.2 ст. 125 КК України, підлягає частковому задоволенню на підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України, зокрема в межах суми прямих втрат потерпілого на лікування, які були встановлені судом в сукупному розмірі 10 193 грн. 30 коп. Вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 17 941 грн. 27 копійок, не знайшли свого підтвердження. Тому його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При розв`язанні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.
Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).
Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілого було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.
Глибина фізичних та душевних страждань потерпілого, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт, проте суду не надано доказів, що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки.
Судом встановлено, що потерпілому було заподіяно фізичний біль, що призвело до короткочасного погіршення здоров`я. В момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 відчув страх за власне життя та приниження. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.
Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що за необхідне позовну вимогу задоволити частково та розмір відшкодування моральної шкоди встановити в сумі 5000 гривень. Дана сума моральної шкоди на переконання суду буде відповідати моральним стражданням потерпілого.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000грн., не знайшли свого підтвердження. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України для його застосування - суд не вбачає.

Речові докази в справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369,370,373,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст 125 КК України.

На підстав ч.2 ст.125 КК України призначити покарання ОСОБА_3 у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином передбаченим ч.2 ст. 125 КК України - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заподіяну майнову шкоду в сумі 10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) гривні 30 (тридцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Згідно ст.ст. 376,392,393,395,532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Ямпільській районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1 .