Справа № 171/595/20
В И Р О К
іменем України

24 червня 2020 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000668 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, у шлюбі не перебуває, освіта середня спеціальна, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_4 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

захисник адвокат ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
29 липня 2019 року, приблизно о 07:30 годині, ОСОБА_3 перебував поблизу 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де зустрів ОСОБА_9 . Перебуваючи у вказаному місці, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на ґрунті особистих неприязних відносин з приводу вигулу собаки без намордника виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на асфальтоване покриття дороги. Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , підійшов до ОСОБА_7 , який залишався лежати на дорозі, та наніс кулаками правої та лівої рук не менше 8 ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_7 з правої та лівої сторони.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом луски лобної кістки з переходом на сагітальний шов; забій головного мозку 2-ого ступеня; субарахноїдальний крововилив; гемосинус в праву гайморову пазуху; забійна рана на лівій бічній поверхні підборіддя; садно у тім`яній області волосистої частини голови, які виникли від неодноразових ударних дій тупого предмету (предметів) у різні області голови, якими могли бути стиснута в кулак рука (руки), взута чи роззута у взуття нога (ноги) та інші тупі предмети, що мають аналогічні властивості. Тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми (сукупність тілесних ушкоджень на голові) за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості, за ознакою, що небезпечні для життя; оцінюються у сукупності і розділенню по ступеню тяжкості не підлягають.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні вищевказаного злочину визнав повністю, з обставинами скоєння злочину, що зазначені в обвинувальному акті, та з кваліфікацією його дій, згоден. Також пояснив, що в кінці липня 2019 року (дату не пам`ятає) вранці він почув через вікно, що якийсь чоловік в грубій формі розмовляє з його матір`ю, яка пішла гуляти із собакою, та погрожував застрелити собаку, якщо собака буде гуляти без намордника. Через декілька хвилин до квартири зайшла матір та повідомила про вказану розмову. З її слів він дізнався, що це був чоловік із сусіднього під`їзду. Він обурився за те, що невідомий чоловік в грубій формі розмовляв з його матір`ю та погрожував вбити його собаку, тому вийшов на вулицю і покликав на вулицю потерпілого, щоб поговорити. Коли потерпілий вийшов на вулицю, то вони почали розмовляти з приводу вигулу його собаки без намордника. Потерпілий йому повідомив, що застрелить собаку, якщо вона буде гуляти без намордника. Він дуже обурився на слова потерпілого, а також був під емоційним впливом внаслідок грубої розмови потерпілого з його матір`ю, тому наніс один удар кулаком по обличчю потерпілого, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Потім він наніс ще декілька ударів кулаками по обличчю потерпілого, після чого пішов до квартири. Через деякий час він дізнався, що потерпілий ОСОБА_11 від його ударів потрапив до лікарні, де проходив лікування. Він відразу звернувся до потерпілого з метою відшкодування витрат на лікування, а також відшкодування моральної шкоди. Потерпілий вимагав відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду в сумі 30000 грн., на що він погодився та відшкодував шкоду у вказаному обсязі. Також він вибачився перед потерпілим. Щиро шкодує з приводу скоєного, оскільки усвідомив неправомірність своїх дій. Просить не призначати суворе покарання. Витрати на перебування потерпілого в лікарні ним також відшкодовані, про що надав квитанцію до суду, тому у позові прокурора просить відмовити.

Потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що він проживає у сусідньому під`їзді з обвинуваченим. 29.07.2019 року він стояв на балконі і побачив жінку, що гуляла із собакою породи «пітбультер`єр», при цьому собака була без намордника. Він сказав жінці, що у разі, якщо собака буде гуляти без намордника, то він може її застрелити. Це він повідомив тому, що вказаний собака покусав його собаку породи «спанієль» і собаку довелося везти до ветеринара. Жінка повідомила, що слід звертатися до господаря. Через декілька хвилин до нього прийшов обвинувачений і запропонував вийти на вулицю, на що він погодився. На вулиці між ним та обвинуваченим відбулася розмова з приводу вигулу собаки без намордника, але вони не дійшли згоди. Як обвинувачений наніс удар, він не пам`ятає, оскільки втратив свідомість. До тями він прийшов тільки тоді, коли приїхала «швидка допомога». З отриманими тілесними ушкодженнями він перебував на лікуванні в лікарні. Через деякий час після вказаного конфлікту його знайшов обвинувачений та запропонував відшкодувати завдану шкоду. На його пропозицію відшкодувати 30000 грн. обвинувачений погодився та передав йому вказану суму коштів. На даний час обвинувачений вибачився перед ним і він не має до нього жодних претензій. Просить не призначати обвинуваченому суворе покарання.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, витягом з ЄРДР № 0000668 від 30.07.2019 року підтверджено, що в цей день внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_7 від 29.07.2019 року про те, що 29.07.2019 року близько 07-50 год. невстановлена особа, перебуваючи поблизу будинку № 2 по вул. Петропавлівська в м. Зеленодольськ Апостолівського району, штовхнула ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав, завдавши собі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку, перелом лобної кістки. Правова кваліфікація ст.128 КК України.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 встановлено, що 29.07.2019 року о 08 год. ОСОБА_12 покликав сусід та попросив зустрітися у дворі. ОСОБА_7 з ним зустрівся, після чого пішов і більше нічого не пам`ятає. Коли прийшов до тями, то у нього сильно боліла голова. Особою, яка заподіяла йому тілесні ушкодження, є сусід, що проживає по АДРЕСА_1 .

З копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 07.08.2019 року встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділені КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР» з 29 липня по 06 серпня 2019 року.

Висновком експерта № 100/128-Е15 від 12.09.2019 року підтверджено, що у ОСОБА_12 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом луски лобної кістки з переходом на сагітальний шов; забій головного мозку 2-ого ступеня; субарахноїдальний крововилив; гемосинус в праву гайморову пазуху; забійна рана на лівій бічній поверхні підборіддя; садно у тім`яній області волосистої частини голови, два садна на тильній поверхні лівої кисті. Тілесні ушкодження, що входять до комплексу закритої черепно-мозкової травми (сукупність тілесних ушкоджень на голові), виникли від неодноразових ударних дій тупого предмету (предметів) у різні області голови, якими могли бути стиснута в кулак рука (руки), взута чи роззута у взуття нога (ноги) та інші тупі предмети, що мають аналогічні властивості. Тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми (сукупність тілесних ушкоджень на голові) за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості, за ознакою, що небезпечні для життя; оцінюються у сукупності і розділенню по ступеню тяжкості не підлягають.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 05.03.2020 року встановлено, що свідок ОСОБА_13 розповіла та показала на статистові, що тілесні ушкодження ОСОБА_14 заподіяв хлопець на ім`я ОСОБА_15 , що проживає в її будинку в квартирі АДРЕСА_3 . Вона бачила, як ОСОБА_15 наніс один удар Ану, в результаті чого той впав, а ОСОБА_15 почав наносити удари кулаками по правій і лівій стороні обличчя, при цьому удари наносив із силою.

Згідно висновку експерта № 128/19-додатковий від 16.03.2020 року не виключена вірогідність заподіяння ОСОБА_14 виявлених у нього тілесних ушкоджень при механізмі та способі, які були продемонстровані в ході проведення слідчого експерименту свідком ОСОБА_13 , тобто внаслідок удару кулаком в обличчя з послідуючим падінням на тверду поверхню дороги та подальшим нанесенням не менше 8 ударів кулаками право та лівої руки в область бокових сторін голови.
Під час проведення слідчого експерименту 23.03.2020 року обвинувачений ОСОБА_3 вказував, що наніс один удар кулаком правої руки в область лівої щелепи ОСОБА_14 внаслідок чого останній впав на асфальтове покриття, потім ОСОБА_3 плескав долонями по обличчю потерпілого, щоб привести його до тями.
Згідно висновку експерта № 128/30-додатковий від 25.03.2020 року малоймовірна вірогідність заподіяння ОСОБА_14 виявлених у нього тілесних ушкоджень при механізмі та способі, які були продемонстровані в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 .
Згідно розписки потерпілого ОСОБА_12 від 23.03.2020 року останній отримав від ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, кошти в сумі 30000 грн.

Протокол огляду від 29.07.2019 року, довідку без дати, видану КЗ «Апостолівська ЦРЛ» ДОР», суд відповідно до положень ч.1 ст.85 КПК України відхиляє як докази, оскільки вказані документи не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, та кваліфікує його дії за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Суд враховує положення ст.ст.50,65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, в добровільному порядку з власної ініціативи відшкодував завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, а також в добровільному порядку відшкодував витрати на стаціонарне лікування потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що його обтяжують, думку потерпілого, який примирився з обвинуваченим та просить не призначати суворе покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів є призначення покарання в межах санкцій ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі та доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Таке покарання на переконання суду є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
У кримінальному провадженні прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Криворізька клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» з вимогою про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 4277,78 грн.

Позов прокурором обґрунтовано тим, що потерпілий ОСОБА_7 внаслідок отриманих 29.07.2019 року тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Криворізька клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» в період з 29 липня по 06 серпня 2019 року. Вартість витрат медичного закладу на лікування потерпілого склала 4274,78 грн. Такі витрати були здійснені за рахунок державного бюджету, тому прокурор у відповідності до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» використав свої повноваження для захисту інтересів держави, оскільки уповноважені органи державної влади та місцевого самоврядування не застосували відповідних заходів.

Відповідно до п.6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку).

Згідно з повідомленням КП «Криворізька клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» від 24.03.2020 року № 756 ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділені з 29 липня по 06 серпня 2019 року, що складає 8 ліжко-днів, сума витрат лікарні становить 4274,78 грн.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого ним відшкодовано в добровільному порядку та на підтвердження вказаних пояснень надав до суду дублікат квитанції.

Згідно дублікату квитанції № 0.0..1 від 27.04.2020 року обвинуваченим ОСОБА_3 перераховано на рахунок КП «Криворізька клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» кошти в сумі 4274,78 грн. Як вбачається зі вказаного дублікату квитанції, кошти перераховані на розрахунковий рахунок, що вказаний у позовній заяві прокурора.

Прокурором факт відшкодування витрат на стаціонарне лікування обвинуваченим ОСОБА_3 в судовому засіданні не спростовано та не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження чи спростування вказаної обставини.

У відповідності до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Прокурором в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, що спростовують факт відшкодування витрат на лікування обвинуваченим та підтверджують наявність боргу, на підставі чого суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 покласти на відділ пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

У задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Криворізька клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, відмовити.

На вирок може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1