Дата документу 13.07.2020 Справа № 554/2922/18
Провадження № 1-кс/554/8695/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження в порядку ст.303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження в порядку ст.303 КПК України, в якій просив поновити пропущений процесуальний строк звернення зі скаргою; скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31.03.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000485 від 29.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.
В обґрунтування скарги заявник вказав, що постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31.03.2020 року було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000485 від 29.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях слідчих Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Постанову про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.
Так, закриття кримінального провадження слідчий мотивує виключно ухвалою Верховного Суду від 28.03.2019 року, якою доведено вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Факти, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, не перевірялися, не проведено жодної процесуальної дії відповідно до ч.2 ст.91 КПК України.
Крім того, в оскаржуваній постанові слідчого, всупереч вимог ст.110 КПК України, відсутня взагалі будь-яка оцінка доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив вимоги задовольнити повністю. Вказав, що за два роки слідчий не провів жодної слідчої дії, не допитав самого заявника, фактично переписав ухвалу Касаційного суду.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити. Вказав, що слідчий не допитав ОСОБА_3 , не допитані слідчі, не усунуто протиріччя між ОСОБА_3 та слідчими, порушені розумні строки досудового розслідування.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги. Вказав, що є постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення на ч.2 ст.272 КК України; є заява ОСОБА_3 . Всі заяви, обставини були досліджені судом касаційної інстанції. Тому, орган досудового розслідування не може їх перевіряти та ставити під сумнів рішення судів. Всіма судовими інстанціями особа визнана винуватою, тому про який склад злочину може йти мова у діях слідчих.
Заслухавши заявника, його представника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали наданого слідчим кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.
Статтею ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Законодавець в ч. 1 ст. 2 КПК України передбачив, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно статті 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000485 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Полтаві, проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000485 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, розпочатого на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 13.02.2018 року за скаргою ОСОБА_3 щодо притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності у кримінальній справі №04580007 зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією доказів слідчими Кобеляцького РВ УМВС в Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Прокурором 20.12.2019 року до вказаного кримінального провадження було приєднане кримінальне провадження №0003141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.
У своїй заяві ОСОБА_3 стверджує, що слідчими Кобеляцького РВ УМВС в Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сфальсифіковано матеріали кримінальної справи №04580007, що призвело до притягнення його завідомо невинного до кримінальної відповідальності. Окрім цього, у заяві ОСОБА_3 не погоджується із висновками суду, викладеними у обвинувальному вироку відносно нього та іншими доказами по справі.
Постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31.03.2020 року було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000485 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження №0000485 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності слідчих до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Так, слідчий послався на вирок апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року, яким ОСОБА_3 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27.10.2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.03.2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_3 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін. В постанові слідчий зазначає, що у вказаній ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.03.2019 року аналізуються обставини, викладені ОСОБА_3 у його заяві про злочин, які є предметом вказаного досудового розслідування.
Як встановлено слідчим, за результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, є очевидно відсутнім склад кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.372 КК України, в діях слідчих у разі винесення обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 , який набрав законної сили, перевірений касаційною інстанцією, у зв`язку із тим, що докази здобуті слідчими в ході досудового слідства визнані достатніми та допустимими для доведення винуватості ОСОБА_3 , а процесуальним порушенням, які на думку ОСОБА_3 допущені в ході досудового слідства надана оцінка в ході судового розгляду, у зв`язку з чим в діях слідчих Кобеляцького РВ УМВС в Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 372 КК України, а тому кримінальне провадження №0000485 підлягає закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Згідно матеріалів справи, фактично доводи заявника зводяться до непогодження із вироком суду відносно нього, що не може слугувати підставами для кримінальної відповідальності слідчих, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що постанова слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31.03.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000485 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтованою, такою, що винесена на підставі всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а тому підстави для її скасування відсутні.
Суд вважає, що посилання ОСОБА_3 та його представника на те, що постанова слідчого є очевидно неправомірною і підлягає обов`язковому скасуванню, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданої кримінальної справи було надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

Отже, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000485 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності слідчих Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України. Надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи скарги про те, що постанова є незаконна, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність досудового розслідування, юридично неспроможні.
У відповідності до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась в повному обсязі, з виконанням усіх необхідних перевірочних дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
Тому, суд вважає, що усі засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано. Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.
Слід також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "ОСОБА_7 проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Суд приходить до висновку, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин, досудовим слідством вичерпані.
Щодо вимог заявника про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови слідчого, суд вважає, що ОСОБА_3 не було пропущено строк на оскарження, враховуючи, що заявник отримав постанову 03.06.2020 року та утримується в місцях позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 303,284 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31.03.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000485 від 02.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1