Дата документу 27.01.2020 Справа № 937/6915/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/347/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/6915/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року, якою

відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році».

Згідно ухвали, на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 , в якому вона просить застосувати відносно неї ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII та скоротити наполовину невідбуту частину покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2012 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд зазначив, що дослідивши матеріали клопотання, особову справу засудженої ОСОБА_7 , дійшов до висновку, що до засудженої не може бути застосовано ст.6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», оскільки на дату набрання законної сили цим Законом вона була засудженою, але внаслідок перебування у розшуку не відбувала покарання у вигляді позбавлення волі, призначене вироком.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилається на несправедливість вказаного рішення суду, оскільки взагалі не прийняв до уваги Інформаційний лист ВССУ. Згідно вказаного листа ЗУ «Про амністію у 2014 році» застосовується на засуджених, незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.1-5 цього Закону. Апелянт зазначає, що на момент набрання чинності вказаного Закону, вона вже була засуджена, але фактично не відбувала покарання у вигляді позбавлення волі. Засуджена вважає, що суд першої інстанції взагалі не врахував доповнення та роз`яснення до ЗУ «Про амністію у 2014 році», які розширюють зміст і дію цього Закону та коло осіб, до яких застосовується цей Закон в 2014 році.

На підставі викладеного засуджена ОСОБА_7 просить задовольнити її клопотання та застосувати до неї ст.6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», скоротити наполовину невідбуту частину покарання, тобто до двох років і дев`яти місяців позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засуджену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга засудженої, такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів провадження випливає, що ОСОБА_7 вироком Деснянського районного суду від 24.12.2012 визнано винуватою та засуджено за ч.3 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Обвинувальний вирок набув чинності 28.03.2013.

Згідно з ч.2 ст.43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженими, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавлення волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Посилання засудженої в апеляційній скарзі на те, що відповідно ст.12 Закону дій цього закону і ст.5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» положення Закону розповсюджується на злочини, які вчинені до дня набрання ним чинності, а тому суд мав підстави для застосування до неї вимог ст.6 України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів вважає безпідставним.

Згідно положень цього Закону, скорочення невідбутої частини покарання ОСОБА_7 можливе було б у тому разі, якщо на день набрання чинності цього закону вона б відбувала покарання.

Проте, на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 покарання не відбувала.

Крім того, зі змісту Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочення невідбутої частини покарання застосовується за умови, що особа на день набрання чинності цим Законом відбула певний строк призначеного покарання.

Аналогічний висновок міститься у ст.11 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме: особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавець визначає можливість скорочення покарання за умови початку його фактичного відбуття на день набрання чинності цим Законом.

Доводи засудженої на предмет того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги Інформаційний лист ВССУ №223-75704-14 від 25.06.2014 є необґрунтованими, оскільки вказаний лист не є джерелом права і носить рекомендаційний характер, до того ж у ньому не міститься вказівок щодо можливості застосування положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» до осіб, які на момент набрання чинності законом були засуджені однак не відбували покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування до нього вимог ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки остання не відбувала покарання на день набрання чинності вказаного Закону, а тому підстав для зміни чи скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році» залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4