У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5931/16

№ 1-кп/183/37/20

18 лютого 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000698 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця призваного на час проведення мобілізації, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , судимого 28.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 407 КК України до службового обмеження для військовослужбовців строком 2 роки з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми грошового забезпечення військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно до Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційної Директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18 березня 2014 року № 1089 солдата ОСОБА_3 25 березня 2014 року призвано за мобілізацією Індустріально- ІНФОРМАЦІЯ_2 та зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, 25 березня 2014 року на підставі наказу № 63 по (стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Однак, 08 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, її незалежності, територіальної цілісності та недоторканості, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

05 лютого 2018 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_1 .

На підставі наказу від 18 березня 2015 року № 63 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 було звільнено з військової служби у запас.

Таким чином, у період з 08 жовтня 2014 року по 05 лютого 2015 року солдат ОСОБА_3 був відсутній на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за статтею 49 КК України не є реабілітуючою підставою та не звільняє його від цивільно-правової відповідальності.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного, просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості, за який передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, а з моменту вчинення ним злочину пройшло більше п`яти років, тобто строк притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 407 КК України минув, тому суд вважає, що перешкод для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження не має.

На підставі викладеного, керуючись статтею 49 КК України, статтями 284 286, 288 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження відносно нього за ч. 3 ст. 407 КК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України - закрити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1