ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2894/19 Справа № 182/6531/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0002292, №0001389 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровмької області, громадянина України, не працюючого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбуття покарання рахується з моменту фактичного затримання.
В строк відбуття покарання зараховано строк відбуття покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.12.2015 року. за цим провадженням, з 14.04.2016 року. По 21.11.2016 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 4 600 грн. матеріальної шкоди в якості відшкодування вартості викраденого майна, та 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди., а всього стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 14600 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Також судом було вирішено питання долі речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 11.07.2015 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан вказаного домоволодіння, де демонтував скло у вікні будинку. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 через вікно проник до приміщення вказаного будинку, що є житлом, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав відеокамеру «Соні ХЯ-150» в чохлі разом із зарядним пристроєм та кабелем до неї вартістю 8000 грн., фотоапарат «Панасонік DMC-FZ28» у чохлі із зарядним пристроєм до нього вартістю 3000 грн. та гроші в сумі 400 грн., що належали ОСОБА_9 .
Після чого ОСОБА_7 покинув будинок, та продовжуючи свій злочинний умисел та таємне викрадення чужого майна, з незачиненої металевої шафи, що розташована на стіні літньої кухні на території вказаного домоволодіння, умисно, таємно викрав болгарку вартістю 600 грн. та дриль вартістю 600 грн., що належали ОСОБА_9 , тим самим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 12600 грн.
Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 08.04.2017 року приблизно о 02-20 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проходячи по вул. 50 років НЗФ в м. Нікополь Дніпропетровської області, через паркан переліз та проник на територію приватного домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 .
Знаходячись на території вищевказаного домоволодіння, виявивши незачиненні двері літньої кухні, яка є іншим приміщенням, впевнившись, що його ніхто не бачить та за його діями ніхто не спостерігає, проник до нього, звідкіля умисно таємно, повторно, із корисливих мотивів викрав каструлю із нержавіючої сталі, об`ємом 12 літрів, вартість якої відповідно висновку експерта від 25.04.2017 року № 38/12.1/106 станом на 08.04.2017 становить 465 гривень, належну ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальний збиток на вказану суму.
З викраденим майном він з місця вчинення кримінального правопорушення, злочину зник та розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок Нікопольського міськрайонного суду від 22.08.2019 р. в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. В частині задоволення цивільного позову змінити розмір стягнення моральної шкоди до 1 000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказаний вирок суду є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з тим, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що при призначені міри покарання суд формально послався на ст. 65 КК України та не врахував всі обставини справи, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, позитивно характеризується за місцем свого проживання, раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, щиро покаявся, давав правдиві, щирі показання та допомагав слідству. Суд не врахував майновий стан ОСОБА_7 та його пояснення про те, що його маленькі діти часто хворіють, тому більша частина коштів витрачаються на їх лікування, саме через що він не мав можливості сплатити потерпілому ОСОБА_9 матеріальну і моральну шкоду.
Вважає, що ОСОБА_7 не є небезпечним для суспільства. Крім того, всі вказані пом`якшувальні обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства.
Також вказує на те, що стягнута з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральна шкоди в розмірі 10 000,00 грн. не відповідає принципу справедливості та є не співмірною із заподіяною шкодою. При цьому суд не врахував, що ОСОБА_7 не заперечує сплатити потерпілому ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.
На дану апеляційну скаргу захисника від потерпілого до Дніпровського апеляційного суду надійшли заперечення в яких останній просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін вирок Нікопольського міськрайонного суду від 22.08.2019 р. у кримінальній справі №182/6531/15-к, оскільки своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав йому значних матеріальних збитків, а за чотири роки він за рішенням суду не повернув кошти.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор вважала вирок суду законним та обгрунтованим та просила його залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_7 у скоєному злочині, фактичні обставини справи та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не розглядаються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно не працює, який ніде офіційно не зареєстрований, за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітніх дітей, стан здоров`я обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та визнання вини, а обставиною, що обтяжує покарання - скоєння злочину щодо особи похилого віку та інваліда.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, саме з реальним його відбуттям, та не вбачає в даному випадку підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для пом`якшення покарання та зміні суми моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Обговорюючи доводи захисту про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.
Визначаючи розмір моральної та матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, частково задовольнивши цивільний позов, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, який є умисним, тобто обвинувачений діяв з прямим умислом, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, ступінь вини обвинуваченого, розмір майнової шкоди та характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , фактичні обставини, при яких цивільним позивачем було завдано моральні страждання, перенесені потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, а також вимоги розумності та справедливості.
Також судом було враховано, що у зв`язку із спричиненням втрат немайнового характеру, душевних страждань та пов`язаних з тим, що останній не мав можливості користуватися всіма благами та перевагами, зокрема, оперативністю у вирішенні всіх необхідних побутових потреб.
Крім того, апеляційним переглядом встановлено, що висновок суду в частині відшкодування матеріальної шкоди є законним та обгрунтованим, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків потерпілому у загальній сумі 15460,00 гривень, які в свою чергу підтверджені доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.
В даному випадку рішення суду про задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 14600 гривень, а саме 4600 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень - моральної, завданої кримінальним правопорушенням є обґрунтованим та вмотивованим, а вимоги апеляційної скарги сторони захисту в частині зміні суми моральної шкоди безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4