справа № 462/3065/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001474 від 27.04.2016 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 162 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , 27.04.2016 року близько 05 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: вул. Баштанна, 2 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проліз через огорожу на прибудинкову територію будинку, що знаходився за вищевказаною адресою, проник через відчинені двері в інше приміщення (сарай), підготувавши собі для викрадення болгарку марки «BOSH GWS 22-230 Н», вартістю 900 грн. та електродриль марки «STARK ID 751 q», вартістю 600 грн., загальна вартість підготовленого для викрадення вищевказаного майна становить 1 500 грн., однак ОСОБА_4 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий чоловіком потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано як незакінченпй замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення (сарай), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 18.05.2016 року близько 05 год. 00 хв., ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин при наступних обставинах, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, проліз через огорожу на прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 і незаконно через відчинене вікно, тобто без дозволу законного домовласника, за відсутності передбачених законом на те підстав, проник у підвальне гаражне приміщення належне на праві власності ОСОБА_6 .

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано як незаконне проникнення до житла або іншого приміщення (гараж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 162 КК України визнав повністю, однак від надання пояснень відмовився відповідно до ст. 63 Конституції України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 162 КК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 скористався правом передбаченим ст. 63 Конституції України, де зазначено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, однак свою вину визнав у повній мірі, тому у суду не виникає сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 162 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліках у лікаря-нарколога (а.с. кримінального провадження 125) та лікаря-психіатра (а.с. кримінального провадження 126) не перебуває, його посередню характеристику за місцем проживання (а.с. кримінального провадження 124), також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведені по справі обставини, з урахуванням того, що обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства і обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2014 року затверджено угоду про примирення від 24.09.2014 року, укладену між потерпілим ОСОБА_7 та підозоюваним ОСОБА_4 . ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання, відповідно до украденої угоди у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт (а.с. 34).
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та обрано йому покарання 2(два) місяці арешту. На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, засудженому ОСОБА_4 приєднано невідбуте ним покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2014 року та за сукупністю вироків, обрано йому покарання 2 (два) місяці 15 (п`ятнадцять) днів арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначених за даним вироком та вироком Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2015 року, ОСОБА_4 обрано покарання 2 (два) місяці 15 (п`ятнадцять) днів арешту та 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. штрафу. У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. штрафу виконувати самостійно (а.с. 35).
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, враховуючи вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2016 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі та штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (за вироком Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2015 року). Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. виконувати самостійно (а.с. 36).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.12.2019 року клопотання інспектора Залізничного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про направлення для відбуття призначеного покарання ОСОБА_4 задоволено. ОСОБА_4 , який засуджений вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2017 року за ч. 2 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, направлено до місця відбування покарання Городоцького виправного центру № 131 (Рівненська обл., Рівненський район, с. Городок) у порядку встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (а.с.38-39).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2019 року клопотання інспектора Залізничного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 задоволено. ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2017 року засудженого за ч. 2 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 37).
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими у частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановленого вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного покарання за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими у ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з у рахуванням ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

-за ч. 1 ст. 162 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2017 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з 13.01.2020 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-мобільний телефон марки «Сіменс А52» та рюкзак марки «Вольф» (а.с. кримінального провадження 12) - повернути законному володільцю;
-два металеві предмети (долото) (а.с. кримінального провадження 84) - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: