ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/571/20 Справа № 193/1633/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

27 лютого 2020 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_3 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року, -
встановив:
Вказаною ухвалою задоволено подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№45) та постановлено звільнити засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 26 днів.
Не погодившись з даним рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, по якій було відкрито апеляційне провадження та призначено судовий розгляд.
26 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_3 надіслав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року.
Ознайомившись з зазначеною апеляційною скаргою приходжу до висновку про те, що вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
В апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, що передбачено п.3 ч.1 ст. 392 КПК України.
Відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення.
Як вбачається з додатків до апеляційної скарги, копія оскаржуваної ухвали надійшла до ДУ Софіївська виправна колонія (№45), згідно штампу вхідної кореспонденції, 27 грудня 2019 року, за вх № 3786.
Апеляційна скарга засудженого ОСОБА_3 датована 14 лютого 2020 року.
У відповідності до ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені вимоги є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.
Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_3 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року, на підставі п.4 ч.3 ст. 399 КПК України, підлягає поверненню апелянту, як подана після закінчення строк апеляційного оскарження і особа, які її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Також вважаю за необхідне роз`яснити останньому вимоги ч. 7 ст. 399 КПК України, відповідно до положень якої повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України у межах строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. ст. 392,395, 399 КПК України,-
постановив:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року - повернути апелянту, як подана після закінчення строк апеляційного оскарження і особа, які її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Копію зазначеної ухвали надіслати апелянту засудженому ОСОБА_3 , разом з його апеляційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_2