КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3,

суддів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

секретаря - ОСОБА_6,

за участю:

власника майна - ОСОБА_1,

адвоката, який діє в інтересах

власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_7,

представника потерпілої - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_9, на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року про задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, поданого в рамках кримінального провадження №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

25 листопада 2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської областінадійшло клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10,про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на вилучене майно, в ході проведення 23.11.2019 року огляду місця події, земельної ділянки та транспортного засобу за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка,ЖК Львівський, вулиця Львівська, поряд з будинком №1, на якій перебував автомобіль марки «LEXUS», модель «GX470», номерний знак «НОМЕР_1».

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 рокуклопотання слідчого задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на ті обставини, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, та могло зберегти на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано постановою слідчого від 19.06.2019 року речовим доказом, а не накладення арешту може призвести до його приховування, перетворення, відчуження або подальшого використання, слідчий суддя дійшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а відтак клопотання підлягає до задоволення.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_1 є законним власником транспортного засобу автомобіля марки «LEXUS», модель «GX470», номерний знак НОМЕР_1, а також не взято до уваги той факт, що потерпіла звернулася із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом майже через рік. При цьому в клопотанні відсутні документи, які б підтверджували відсутність підпису попереднього власника на договорі купівлі-продажу автомобіля під час перереєстрації. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26 листопада 2019 року.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги;

- власника майна та адвоката, який діє в інтересах власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Васильківського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, за обставинами незаконного заволодіння автомобілем марки «LEXUS», модель «GX470», номерний знак НОМЕР_1, фактичним користувачем якого є ОСОБА_2, що завдало великої матеріальної шкоди потерпілому.

15 листопада 2019 року постановою слідчого слідчого відділу Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 зазначений вище автомобіль оголошено в розшук.

23 листопада 2019 року в період часу з 00:15 год. по 01:05 год., при проведенні огляду місця події виявлено та вилучено транспортний засіб «LEXUS», модель «GX470», номерний знак НОМЕР_1. Того ж дня постановою слідчого слідчого відділу Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 автомобіль «LEXUS», модель «GX470», номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП ГУНП в Київській області за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23.

26 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 23.11.2019 року огляду місця події за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка,ЖК Львівський, вулиця Львівська, поряд з будинком №1, а саме автомобіль марки «LEXUS», модель «GX470», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) «НОМЕР_2», номерний знак «НОМЕР_1», 2008 року випуску.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб'єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов'язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред'явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Зокрема, слідчим суддею накладено арешт на автомобіль «LEXUS», модель «GX470», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) «НОМЕР_2», номерний знак «НОМЕР_1» з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Між тим, з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді відсутні всі підстави для висновку про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_1. кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте, на переконання колегії суддів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв'язку для прийняття законного рішення.

Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що зазначений договір визнаний судом недійсним.

З матеріалів клопотання встановлено, що відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС України №3244 від 22.11.2019 року, автомобіль «LEXUS», модель «GX470», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) «НОМЕР_2», номерний знак «НОМЕР_1», зареєстрований з 27.07.2019 року на ОСОБА_1, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, оскільки не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов'язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: тимчасово вилученого майна в ході проведення огляду місця події 23.11.2019 року - транспортного засобу автомобіля марки «LEXUS», модель «GX470», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) «НОМЕР_2», номерний знак «НОМЕР_1», у зв'язку з недоведеністю необхідності арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_9, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року про задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, поданого в рамках кримінального провадження №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10, погодженого прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001599 від 15.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: тимчасово вилученого майна в ході проведення огляду місця події 23.11.2019 року - транспортного засобу автомобіля марки «LEXUS», модель «GX470», загальний легковий, універсал-В, номер шасі (кузова, рами) «НОМЕР_2», номерний знак «НОМЕР_1», 2008 року випуску, власником якого на даний час є ОСОБА_1, який в подальшому вилучено до охороняємої автостоянки за адресою: Київська область, Васильківський район, село Борисів, провулок Боженка, 23.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5