КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3203/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
08 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2020 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 27 липня 2020 року включно, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу та уточнення до неї, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати стосовно ОСОБА_8 будь-який інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі та утриманням під вартою. Також просить дослідити у судовому засіданні електронний доказ флеш-накопичувач, який містить беззаперечні докази перебування ОСОБА_8 у іншому місці в інкримінований йому час (відео з камер спостереження магазину, що розташований у м. Баришівка по вул. Привокзальна, 2-а).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, оскільки долучені до клопотання матеріали не є належними, не містять інформації про предмет доказування. Стверджує про відсутність доказів причетності підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення та додає, що повідомлення про підозру не є індивідуалізованим.
Крім того, захисник акцентує увагу суду на тому, що ініціатор клопотання в обгрунтування наявності обгрунтованої підозри, послався на протоколи допитів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проте вказані документи слідчим до матеріалів клопотання не долучені.
Далі в апеляційній скарзі захисник стверджує про необґрунтованість наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає про наявність у підозрюваного алібі, який на момент вчинення інкримінованого злочину знаходився в іншому місці, а саме у с.м.т. Баришівка Київської області.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
29 травня 2020 року ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
30 травня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
30 травня 2020 року старший слідчий СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2020 року дане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 27 липня 2020 року включно.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддяправильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю фактів та обставин, перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, оскільки долучені до клопотання матеріали не є належними, не містять інформації про предмет доказування, не знайшли свого підтвердження, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколах огляду місця події від 29.05.2020, протоколі допиту ОСОБА_14 від 29.05.2020, протоколі допиту ОСОБА_15 від 29.05.2020, протоколі допиту ОСОБА_11 від 29.05.2020, протоколі допиту ОСОБА_13 від 29.05.2020, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.05.2020.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Доводи апелянта щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження протоколів допитів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не знайшли свого підтвердження (а.с. 59-62, 63-66, 67-70, 71).
Разом з тим, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду посилання адвоката на відсутність у матеріалах провадження протоколу допиту ОСОБА_12 , проте, на переконання колегії суддів, наведені обставини не тягнуть за собою необхідність скасування ухвали слідчого судді, з огляду на доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, з урахуванням інших долучених ініціатором клопотання доказів.
Посилання сторони захисту на те, що повідомлення про підозру не є індивідуалізованим, слід визнати непереконливими, з урахуванням дотримання стороною обвинувачення вимог ч. 1 ст. 277 КПК України.
Твердження захисника про перебування підозрюваного ОСОБА_8 під час інкримінованих йому дій в іншому населеному пункті, не може бути підставою для висновку про необгрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, виходячи за наступного.
Так, з наданих адвокатом скріншотів відеозапису камер спостереження магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається зображення особи зовні схожої на підозрюваного ОСОБА_8 . Також скріншоти містять відображення дати та часу, а саме відображено дату 29.05.2020 та час 6:15, 6:17 та 6:47.
29 травня 2020 року, посилаючись на ці обставини, адвокат зазначив, що відстань між смт. Баришівка та м. Бровари складає 50 км., а томуОСОБА_8 не мав можливості у період часу з 6:47 до 17:15 подолати цю відстань і приймати участь в інкримінованих йому діях.
Разом з цим, наведені обставини мають характер припущень та підлягають перевірці під час досудового розслідування, з урахуванням наданих стороною обвинувачення доказів обґрунтованості підозри, з яких вбачається, що один зі свідків впізнав ОСОБА_8 , як особу, що перебувала в м. Бровари під час інкримінованих йому дій.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що ні під час затримання, ні під час допиту, ні під час розгляду клопотання слідчим суддею, підозрюваний не повідомляв про те, що перебував в смт. Баришівка, а під час розгляду апеляційної скарги підозрюваний відмовився надавати відомості про осіб, з якими він зображений на скріншотах, з метою перевірки цих обставин.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що наведені адвокатом обставини підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 27 липня 2020 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4