Справа № 635/3140/20
Провадження № 1-в/635/418/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою та просить звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_4 засуджений за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України останньому зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 грудня 2018 року до набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. За час відбування покарання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався добре, стягнень та заохочень не мав. На час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» та вже відбув більше половини строку покарання, призначеного судом. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, має малолітню дитину, яка потребує батьківського піклування та спілкування з батьком.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у клопотанні та зазначив, що його підзахисний щиро покаявся, визнав свою вину у вчиненні злочину, відбув 3/4 частини призначеного покарання, під час відбування покарання виконував вимоги адміністрації установи виконання покарань, а звільнення від відбування покарання може сприятливо вплинути на його подальшу поведінку. Також вказав, що його підзахисному двічі було відмовлено в застосуванні статей 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України, але мотиви відмови комісією установи не вказані.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та вказав, що він не має заохочень та стягнень, за висновком комісії установи засуджений своє виправлення не довів.

Представник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд без його участі клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4

ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, заслухавши прокурора та захисника засудженого, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова, громадянин України, має середню освіту, неодружений, засуджений за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30 травня 2001 року за ч. 2 ст. 208 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік та виплатою штрафу в розмірі 1700, 00 гривень; Ленінського районного суду міста Харкова від 10 квітня 2009 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850,00 гривень; вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 05 вересня 2011 року на підставі Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року; вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2015 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71, ст. 72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 31 березня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 09 місяців 28 днів; вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Початок строку покарання 06 грудня 2018 року. Кінець стоку покарання 06 грудня 2020 року.

За даними характеристики на засудженого, з 06 грудня 2018 року ОСОБА_4 тримався в слідчому ізоляторі міста Харкова, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 10 грудня 2019 року відбуває покарання в Державні установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться задовільно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативи не проявляє.

Станом на 08 липня 2020 року ОСОБА_4 відбув 1 рік 7 місяців 2 дні фактичного строку покарання, до відбуття залишилось 4 місяці 28 днів.

Статтею 81 КК України, зокрема частинами 1 і 2 передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом вказаного кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений відбуває покарання за вчинення корисливого злочину середньої тяжкості, характеризується задовільно, раніше неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності, за час відбування покарання з 10 грудня 2019 року не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку щодо виконання покладених обов`язків та правил поведінки встановлених КВК України, Правил внутрішнього розпорядку установи, працював тільки у період: лютий 2020 року квітень 2020 року, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативи не проявляє і вказані обставини не є цілком переконливим для суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дзержинського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року і що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому суд відмовляє в задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, при цьому також враховує, що у 2017 році до ОСОБА_4 застосовувалось умовно дострокове звільнення від покарання на строк 9 місяців 28 днів, але він відповідних висновків не зробив і до закінчення строку умовно дострокового звільнення вчинив корисливий злочин за який відбуває покарання, тому суд критично ставиться та не приймає до уваги доводи захисника що звільнення від відбування покарання може сприятливо вплинути на подальшу поведінку засудженого; стосовно посилань захисника на те, що засуджений визнав свою вину та щиро покаявся суд зазначає, що вказані обставини враховані при ухваленні вироку і не мають жодного значення при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення засудженого від покарання, а сам по собі факт відбуття певної частини покарання не є безумною підставою застосування ст. 81 КК України.

За вказаних обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1