Справа № 610/297/15
Провадження: 1-кп/645/387/20
У Х В А Л А
Іменем України
04 червня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі суду присяжних:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді - ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_6 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001070 від 16 липня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001070, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2013 року, який складено старшим слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_12 та затверджений начальником відділу 04/2/8 прокуратури Харківської області старшим радником юстиції ОСОБА_13 30.10.2013 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

На підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 19.09.2019 року кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України направлено на розгляд до Фрунзенського районного суду м.Харкова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2019 року, вищевказане кримінальне провадження передано в провадження колегії суддів Фрунзенського районного суду м.Харкова: головуючий по справі - суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_14 .

Ухвалою колегії суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.10.2019 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, постановлено розгляд кримінального провадження здійснювати судом присяжних.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року на підставі ухвали колегії суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.10.2019 року про призначення судового розгляду кримінальної справи судом присяжних визначено склад суду згідно ч.3 ст.31 КПК України у складі: головуючого по справі - суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 .

За наслідками проведення у судовому засіданні 03.12.2019 року процедури відбору присяжних та у відповідність до протоколу автоматичного визначення присяжних від 03.12.2019 року визначено основних присяжних для розгляду даного кримінального провадження: ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запасних присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , які в судовому засіданні 03.12.2019 року склали присягу та приймають подальшу участь в судовому розгляді кримінального провадження.

Ухвалою суду присяжних Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року здійснено заміну вибулого основного присяжного ОСОБА_15 запасним присяжним ОСОБА_3 , включивши ОСОБА_3 до складу основних присяжних у даній кримінальній справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.02.2020 року у складі головуючого по справі судді ОСОБА_1 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 09.04.2020 року включно.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , при цьому прокурор посилалася на те, що обвинувачений ОСОБА_9 є раніше судимим, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо обвинуваченому буде змінено запобіжний захід. Крім того, ОСОБА_9 , який за місцем проживання характеризується негативно, на момент затримання офіційних джерел доходу не мав, проживав без реєстрації, не має міцних соціальних зав`язків.

Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 підтримав думку свого підзахисного.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_11 покладалася на розсуд суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст.383 КПК України усі питання, пов`язані з судовим розглядом, крім питання, передбаченого частиною третьою статті 331 цього Кодексу, судді і присяжні вирішують спільно.
Частиною 3 ст.331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
За таких обставин, головуючий, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, під час вирішення питання щодо продовження дії обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою приходить до наступного.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.07.2013 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.
Під час судового провадження строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 неодноразово продовжувався.
Вбачається, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст. 177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, який носив умисний характер, відноситься до особливо тяжких злочинів, за наявності даних про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 в минулому, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він міг здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Метою продовження строку тримання обвинувачених під вартою є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, а саме за ч.4 ст. 187 , п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання в т.ч. у виді позбавлення волі, на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Головуючий суддя у суді присяжних виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_9 .
При цьому головуючий суддя у суді присяжних враховує, що обвинуваченому інкримінується вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та вчинення розбійного нападу.
Такі злочини є надзвичайно небезпечними, адже людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , офіційно не працевлаштований, офіційних джерел заробітку не має, на момент події злочину за місцем реєстрації не проживав, а отже не має стійких соціальних зв`язків.
Крім того, ОСОБА_9 вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя був засуджений до 7 років позбавлення волі за вчинення злочину проти життя та здоров`я внаслідок якого настала смерть потерпілого. Відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Таким чином, ризик втечі та вчинення ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення існує поза розумним сумнівом.
Однак, враховуючи існування вище зазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а також враховуючи, що обвинуваченим повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених в тому числі проти життя та здоров`я особи, в наслідок чого сталася смерть потерпілої ОСОБА_17 , яка на момент вчинення відносно неї злочину виконувала службові обов`язки, в її віданні перебували грошові кошти Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», якими причетні до злочину особи незаконно заволоділи, при цьому завдана шкода не відшкодована, колегія суддів вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Також суд присяжних враховує тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у інкримінованих злочинах, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, або у виді довічного позбавлення волі (за виключенням обмежень, встановлених ч. 2 ст.64 КК України, для призначення даного виду покарання), з конфіскацією майна, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам та, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даних осіб.

Враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до 21.04.2020 року, суд присяжних вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 04.06.2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 31, 177, 178, 183, 194, ч. 1 ст. 314-316, 331, 372 КПК України, головуючий суддя у суді присяжних,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнитиПродовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 02 серпня 2020 року.
Строк дії ухвали закінчується 02 серпня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя - ОСОБА_1