Справа № 522/9798/20
Провадження №1-кс/522/9545/20
УХВАЛА
23 червня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників підозрюваного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеські області капітана поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро, азербайджанця за національністю, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,
підозрюваного в рамках кримінального провадження №0001142 від 16.06.2020 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001142 від 16.06.2020 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
До Приморського районного суду м. Одеси звернувся слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеські області капітан поліції ОСОБА_7 з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного в рамках кримінального провадження №0001142 від 16.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2020 приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_12 , прибули до ресторану «Три Барашки», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 85/87 в м. Одесі.

Перебуваючи у приміщенні зазначеного ресторану приблизно о 15 год. 15 хв., між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , та з іншої сторони ОСОБА_13 та невстановленими особами, які також перебували у вказаному закладі на ґрунті раптової неприязні, виник конфлікт.

У ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 з однієї сторони, та у ОСОБА_13 , з невстановленими особами, з іншої сторони, бажаючи настання конфлікту, та усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, виник умисел на вчинення хуліганських дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи чисельну кількість громадян, які перебували у той час на місці події біля входу у ресторан «Три барашка», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_13 , з невстановленими особами з іншої сторони, почали агресивно себе поводити, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, умисно, один одному почали наносити удари кулаками рук та ногами.

В свою чергу, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, не зважаючи на присутність сторонніх осіб, які спостерігають за їх діями, продовжуючи конфлікт, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, будучи впевненим, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашка», із застосуванням ножів, заздалегідь ними заготовлених, почали наносити удари в область тулубу невідомим особам, які в свою чергу діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, будучи впевненими, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашка», із застосуванням ножів, заздалегідь ними заготовлених, почали наносити удари в область тулубу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , спричинивши тілесні ушкодження останнім.

Крім цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, будучи впевненими, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашки», із застосуванням предметів схожих на травматичні пістолети, заздалегідь заготовлених, почали здійснювати постріли в сторону ОСОБА_13 , та невідомих осіб з іншої сторони, ОСОБА_13 , разом із невстановленими особами в свою чергу, усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, не зважаючи на присутність сторонніх осіб, які спостерігають за їх діями, продовжуючи конфлікт, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, будучи впевненим, що за його діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, із застосуванням предмета схожого на травматичний пістолет, заздалегідь заготовленого, почав здійснювати постріли в сторону ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 .

ОСОБА_13 , разом із невстановленими особами, розуміючи перевагу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та те, що їм загрожує небезпека, з метою уникнення продовження конфлікту намагався втекти та почали рухатись в сторону проїзної частини вулиці Французький бульвар та за приміщення ресторану «Три барашка», тим самим покинувши місце вчинення злочину.

За скоєне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 296 КК України, за кваліфікуючими ознаками - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

17.06.2020 року о 01 годині 33 хвилини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В подальшому, 17.06.2020 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що згідно з ст. 183 ч. 2 п. 4 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити у повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризик, наведений у клопотанні слідчого, прокурором не доведений, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, намірів переховуватися від органу слідства чи суду, впливати на свідків не має, стан здоров`я підозрюваного не дозволяє йому знаходитись в СІЗО, оскільки він потребує стаціонарного лікування, що підтверджується медичним висновком.
Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні вказаних злочинів.
При цьому слідчий суддя враховує те, що діючий КПК України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
Щодо ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, після того як сплив час затримання ОСОБА_6 і він був звільнений працівниками правоохоронних органів, він не вчиняв жодної спроби переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та двичі добровільно з`являвся у судові засідання, на яких вирішувалось питання щодо обрання йому запобіжного заходу.
Крім того, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження (проникаюче колото-різане поранення живота з пошкодженням великого сальника, внутрішньобрюшний крововилив), та з 16.06.2020 року по 22.06.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, де переніс оперативне втручання. У день виписки з КНП «МКЛ№1» ОМР (22.06.2020 року) був госпіталізований у КНП «МКЛ №11» ОМР з діагнозом гостра кишкова непроходимість (спаєчна). Як вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, 23.06.2020 року хворий був виписаний, оскільки сам наполягав на цьому, проте продовжує потребувати лікування на стаціонарі і дообстеження.
При цьому на запитання слідчого судді підозрюваний пояснив, що почуває себе погано, наполягав на виписці з лікарні, оскільки йому необхідно було з`явитись у судове засідання, а лікар його не відпускав.
Наведені обставини вказують на непереконливість доводів прокурора про існування ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду, а також можливого його впливу на потерпілого та свідків.
Заборона катувань чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, виступає одним із основних прав і одночасно гарантією таких невід`ємних прав людини, якими є право на життя, свободу та особисту недоторканність, право на повагу честі й гідності.
Так, ст. 28 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Це право є абсолютним, тому ніякі обставини не можуть виправдати застосування катувань.
Основним законом України також визначено, що чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.
Основними документами, щодо заборони катувань є Конвенція ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання (1984 р.), до якої Україна приєдналась у 1987 році та Європейська Конвенція про запобігання катуванням чи нелюдському або принижуючому гідність поводженню та покаранню (1987р.), яка була ратифікована Україною 21 січня 1997 року.
З аналізу Конвенції ООН проти катувань можна виділити основні ознаки катування: спричинення сильного болю або страждання; вчинене безпосередньо державними посадовими особами чи іншими «офіційними» особами, з їх підбурювання, з їх відома або з їх мовчазної згоди; вчинене з конкретною метою (або ціллю).
Стаття 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що жодна людина не може зазнавати катувань чи нелюдського або такого, що принижує її гідність, поводження або покарання. Дана імперативна норма охороняє одну із основних цінностей демократичного суспільства та встановлює безумовну заборону катувань, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження й покарання.
Прийнятий 23 лютого 2006 року Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у статті 17 підтвердив обов`язок національних судів України застосовувати при розгляді справ як Конвенцію, так і практику Суду як джерело права.
Враховуючи значення статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для забезпечення нормального існування особистості та функціонування сучасного суспільства, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дана стаття охороняє одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства і як така має загальнолюдське визнання.
Таке, що принижує гідність, поводження це поводження, яке викликає у потерпілих почуття страху, муки і неповноцінності, та здатне принизити і зганьбити їх. Його також характеризують як таке, що може зламати фізичний і моральний опір потерпілого (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява № 5310/71, 18 січня 1978 року, §167) або примусити його діяти проти власної волі чи совісті (висновок Європейської Комісії у Грецькій справі).
Вирішуючи, чи є покарання або поводження «таким, що принижує гідність» за змістом статті 3, слід звертати увагу на те, чи є його метою принизити і зганьбити відповідну особу, а також, з огляду на його наслідки, чи вчиняє воно негативний вплив на його особистість, несумісний зі статтею 3 (рішення у справі «Raninen проти Фінляндії», заява № 20972/92, 16 грудня 1997 року, §55). Втім, відсутність такої мети не може виключити можливість встановлення порушення статті 3.
У рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» (Gefgen v. Germany) ЄСПЛ зазначив, що «філософська основа абсолютної природи статті 3 не дозволяє будь-яких винятків, виправдань чи балансування інтересів, незалежно від поведінки відповідної особи та природи правопорушення».
Слідчим суддею встановлено, що починаючи з дня повідомлення ОСОБА_6 про підозру, останній перебуває у стані, який потребує стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я, тобто його перебування в умовах слідчого ізолятора на теперішній час виключене.
За таких обставин, з урахуванням положень міжнародного права, Конституції України та практики ЄСПЛ, слід констатувати, що перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора на теперішній час буде явно необґрунтованим, суперечитиме положенням ст.3 Конвенції, філософська основа абсолютної природи якої не дозволяє будь-яких винятків, виправдань чи балансування інтересів, незалежно від поведінки відповідної особи та природи правопорушення, без реального врахування стану здоров`я підозрюваного, для якого перебування під вартою, з урахуванням його стану здоров`я можна розцінювати як катування.
З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин, ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він на теперішній час є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, має постійне місце проживання у м. Київ, слідчий суддя вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та забезпечить його належне лікування, від чого буде залежати його подальший стан здоров`я та життя.
При цьому, слідчим суддею враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В свою чергу відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

За таких обставин, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 83, 197, 371-371, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеські області капітана поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 56 діб, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з застосуванням електронного засобу контролю.
Строк дії запобіжного заходу обчислювати з 23.06.2020 року по 17.08.2020 року включно.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні;
- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання вище викладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.
Ухвалу в частині застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено 24 червня 2020 року о 17 год 50 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1