Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4400/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
засудженого: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення. Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність заохочень у виправному центрі вказує, що засуджений став на шлях виправлення, але мають місце інші, негативні характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій, який на даний час фактично не визнав вину у всіх злочинах, за які був засуджений, не відшкодував збитків, що вказує на недосягнення мети покарання. Також відсутні достатні дані вважати, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам, при тому, що до закінчення строку покарання залишилося 2 роки. Крім того, засуджений 12.11.2008 року уже був умовно-достроково звільнений на 1 рік 8 місяців 11 днів та через 7 місяців після звільнення скоїв тяжкий злочин.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на те, що тільки в судових органах 8 разів визнавав вину і щиро розкаявся. Його заяву про умовно-дострокове звільнення підтримав прокурор, адміністрація ДУ Бердичівський ВЦ №108», спостережна рада. 10 років тому, вину визнав частково, а в 2016 році в суді Менського району Чернігівської області при заміні покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі визнав вину повністю та розкаявся. Однак суд не взяв даних обставин до уваги. Крім того, судом не взято до уваги поданий ним документ про те, що ще в Російській Федерації судовими виконавцями було закрито виконавче провадження, а тому безпідставним є висновки суду про невиплату шкоди за виконавчими документами. Стверджує, що як підставу до застосування умовно-дострокового звільнення законодавством не передбачено, що засуджений має визнати вину у скоєному злочині, здійснювати виплати по цивільному позову, мати 2 чи більше заохочень. Додатково засуджений наголошує, що працює в центрі м.Бердичева, їздить самостійно у відпустку, проживає мирно, без будь-яких конфліктів з адміністрацією установи відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Прокурор заперечила проти апеляційної скарги засудженого як необгрунтованої, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.3-4 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Частиною 2 даної норми передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому під сумлінню поведінкою слід вважати зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, додержання дисципліни, виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи, наявність заохочень і відсутність стягнень, участь у самодіяльних організаціях засуджених, товариське ставлення до інших засуджених. Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

При цьому при визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Так з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_8 07.05.2010 року засуджений Замоскворецьким районним судом міста Москви (Російської Федерації) за ст. 162 ч.2, 132 ч.1, 131 ч.1, 161 ч.1 п. «в», 132 ч.2, 162 ч.1, 132 ч.2 п. «в», 162 ч.1, 132 ч.1, 161 ч.1, 162 ч.1, 132 ч.2 п. «б», 131 ч.2 п. «б», 69 ч. 3 Кримінального кодексу Російської Федерації до 14 років позбавлення волі без штрафу з відбування покарання у виправній колонії загального режиму. Касаційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду (Російської Федерації) від 18.08.2010 року вирок від 07.05.2010 року змінений вирішено ОСОБА_8 вважати засудженим за ст. 162 ч.1, 132 ч.1, 132 ч.1, 161 ч.1, 161 ч.1, 132 ч.2 п. «в», 132 ч.2 п. «в», 162 ч.1, 162 ч.1, 162 ч.1, 131 ч.1, 132 ч.2 п. «б», 131 ч.2 п. «б», 69 ч.3 Кримінального кодексу Російської Федерації до 13 років 6 місяців позбавлення волі з відбування покарання у виправній колонії загального режиму. Постановою Верхньокам`янського районного суду Кіровської області (Російської Федерації) від 27.08.2012 року вирок від 18.08.2010 року змінений - ч.2 ст.162 Кримінального кодексу Російської Федерації перекваліфіковано на ч.1 ст.162 Кримінального кодексу Російської Федерації (нової редакції) та згідно ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації призначено покарання - 13 років 4 місяці позбавлення волі, з відбування покарання у виправній колонії загального режиму; в іншій частині вирок залишено без змін. Постановою Верхньокам`янського районного суду Кіровської області (Російської Федерації) від 19.02.2013 року засудженого ОСОБА_8 направлено для подальшого відбування покарання на невідбутий строк 9 років 9 місяців 27 днів позбавлення волі в Україну.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12.08.2013 року вирок від 07.05.2010 року приведено у відповідність до законодавства України. ОСОБА_8 вважається засудженим за ст. 152 ч.1, 153 ч.1, 186 ч.1, 187 ч.1, 70 ч.1, 2 Кримінального кодексу України до 13 років 4 місяців позбавлення волі. Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14.06.2016 року зараховано в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2009 року по 18.08.2010 року та з 12.08.2015 року до 03.11.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.2016 року згідно ст. 82 Кримінального кодексу України, невідбуту частину строку покарання замінено на 6 років 5 місяців 23 дні обмеження волі. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 04.08.2016 року зараховано в строк покарання час слідування до виправного центру з 01.07.2016 року до 02.07.2016 року включно з розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.

Початок строку відбування покарання: 17.08.2009 року - для позбавлення волі, для обмеження волі - 02.07.2016 року; кінець строку: 20.09.2021 року.

Згідно матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 останній двічі утримувався в умовах СІЗО м.Москва Російської Федерації, під час чого допустив 5 порушень вимог режиму утримання, притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався виключно з негативної сторони. Двічі утримувався на лікуванні в виправній колонії (№11) міста Нижегородської області Російської Федерації і під час такого утримання характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав, не заохочувався. В подальшому, вже під час відбування покарання Російської Федерації в виправній колонії (№25) смт. Лєсная Верхнекаменського району Кіровської області характеризувався негативно, допустив чотири порушення вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, за сумлінну поведінку та ставлення до праці 5 разів заохочувався адміністрацією установи. Двічі утримувався в Хмельницькому слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допускав, заохочень не мав. Надалі, під час відбування покарання в різних установах відбування покарання України характеризувався як з позитивної сторони (Менська УВП (№96) Чернігівської області: порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав; за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався адміністрацією установи), так і з негативної (Домницький ВЦ (135) Чернігівської області: допустив чотири порушення вимог режиму утримання, за що притягувався дисциплінарної відповідальності. заохочень не мав. При цьому, з 05.10.2017 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Бердичівському ВЦ (№ 108) з 05.10.2017 року, характеризується установою позитивно, має 8 заохочень, працевлаштований робітником, до праці ставиться сумлінно, має позови відповідно до вироку суду майже на 300000 рублів, але виконавчі листи до установи не надходили, самостійно відшкодуванням збитків не займається.

Вказані обставини щодо заохочень та стягнення засудженого ОСОБА_8 підтверджується довідкою Бердичівського ВЦ (№108) про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 (а.п.18).

При цьому, згідно характеристики Бердичівського ВЦ (№108) на засудженого ОСОБА_8 (а.п.16-17) останній за час відбування покарання в даній установі виконання покарань характеризується позитивно, порушень вимог встановленого порядку відбування покарань не допускає, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті за межами установи, до праці ставиться сумлінно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці 9 разів заохочувався адміністрацією установи.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що щоб отримати право на умовно-дострокове звільнення, засудженому необхідно відбути частину покарання, яка передбачена ч.3 ст.81 КК України; сумлінно ставитися до праці, тобто під час залучення засудженого до праці, останньому необхідно відповідально ставитися до покладених на нього трудових обов`язків, проявляти працьовитість, бережливо використовувати робоче обладнання та інструменти тощо; мати сумлінну поведінку, тобто зразково дотримуватися вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни тощо; мати заохочення та відсутність стягнень.

Так, хоч засуджений ОСОБА_8 відбув передбачені ч.3 ст.81 КК України дві третини строку покарання, призначеного вироком Замоскворецьким районним судом міста Москви (Російської Федерації) від 07.05.2010 року, сумлінно ставиться до праці, має 17 заохочень, разом з тим, враховуючи його характеристику за весь час відбуття покарання, зробити висновок про його сталу сумлінну поведінку неможливо.

Таким чином всі необхідні умови для здійснення висновку про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення на даний час, на думку апеляційного суду, відсутні, а відповідні вимоги ОСОБА_8 про застосування положень ст. 81 КК України , враховуючи зазначені вище обставини та обставини, встановлені судом першої інстанції, є передчасними.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення останнього.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що він неодноразово визнавав вину і щиро розкаявся, зокрема при заміні покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі; його заяву про умовно-дострокове звільнення підтримав прокурор, адміністрація ДУ Бердичівський ВЦ №108», спостережна рада; в Російській Федерації судовими виконавцями було закрито виконавче провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, заслуговують на увагу, разом з тим не можуть бути безумовною підставою для задоволення заяви засудженого.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає. Ухвала суду є законною, обгрунтованою та належним чином вмотивованою.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду під час апеляційного розгляду провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню не підлягає.

Судді: