Справа № 199/1329/20
УХВАЛА

23.04.2020 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002128 від 29.12.2019 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за їх обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_7 , який входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, заявив та підтримав клопотання, складене старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, - ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки продовжують своє існування ризики, передбачені п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушеннях, враховуючи особливу тяжкість злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , володіючи відомостями щодо свідків сторони обвинувачення, які ще не допитані, можуть вплинути на них. Також прокурор вважає, що, беручи до уваги відомості про осіб обвинувачених, враховуючи, що ОСОБА_6 останній раз судимий 21.11.2019 за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, є ризик вчинення іншого злочину з боку ОСОБА_6 .

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та просили змінити обвинуваченим запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема на домашній арешт.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на більш м`який, в тому числі і на домашній арешт, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим, а клопотання захисників та обвинувачених таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачується в розбійному нападі за попередньої змовою групою осіб, поєднаному із умисним заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років та за ч. 4 ст. 187 КК України, якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушеннях, останні, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки обвинувачені, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи відомості про осіб обвинувачених, зокрема, відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_5 та відсутність офіційно підтверджених джерел доходів у обвинувачених, враховуючи і те, що ОСОБА_6 останній раз судимий 21.11.2019 за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, є підтвердженим ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування обвинувачених в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останніх не надходило, в тому числі і з урахуванням запровадженого карантину в державі, а тому доводи захисту в цій частині, щодо відсутності умов тримання обвинувачених в СІЗО, судом відхиляються.

Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який його вид, в тому числі і на домашній арешт, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинувачених, відомості про їх соціальні зв`язки, репутацію обвинувачених, їх майновий стан, наявність непогашених судимостей у ОСОБА_6 , вважає, що вказані відомості про осіб обвинувачених в сукупності із обсягом пред`явленого їм обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_10 , заявлене та підтримане прокурором ОСОБА_7 , який входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 21.06.2020 включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 21.06.2020 включно.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
В задоволені клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який його вид, зокрема на домашній арешт, відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_12 -Почтовик