ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/242/20 Справа № 206/5052/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що подання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. На переконання суду, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін. До того ж, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 12.05.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, ОСОБА_7 , має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 99435,39 гривень, а об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено. При цьому, сама по собі наявність двох заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення. За цих обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та винести нову, якою застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки його позитивній характеристиці. На переконання засудженого суд необґрунтовано залишив поза увагою те, що він працює, режим утримання не порушує, має 3 заохочення, сумлінно ставиться до праці, приймає участь в роботах з благоустрою установи, а також у заходах виховного впливу, порушень не має. На думку засудженого, він довів своє виправлення, про що свідчить застосування пільги саме установою.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, призначене йому вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики ОСОБА_7 , останній, відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, характеризується позитивно, має 2 заохочення, стягнень не має, працевлаштований на власному виробництві установи, до праці ставиться сумлінно, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться відповідально та з розумною ініціативою, підтримує взаємовідносини із засудженими позитивної спрямованості, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації.
Окрім того, засуджений приймає участь у виховних закладах в установі, в програмі диференційованого виховного впливу Професія, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень, має задовільний стан здоров`я, за характером спокійний та врівноважений.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що засуджений прагне до виправлення своєї поведінки, про що свідчить відсутність стягнень та його позитивна характеристика протягом усього часу відбування покарання.

На переконання апеляційного суду, зазначеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки не дав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що відомості про особу засудженого та його поведінку протягом всього строку відбування покарання свідчать про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення ставленням до праці.

В контексті вимог ст. 6 КВК України сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженої особи, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що вбачається у поведінці засудженого.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Також, враховуючи строк покарання, який вже останній відбув, суд апеляційної інстанції вважає, що на цьому етапі досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали, якою подання установи виконання покарань слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 3 (три) місяці 15 (п`ятнадцять) днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4