Справа № 199/1723/20
ВИРОК
іменем України

19 березня 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000317 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2020, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Підгороднє Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, раніше судимого:
- 05.12.2000 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 1961 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік;
- 12.04.2001 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 81 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із конфіскацією майна. На підставі ст. 43 КК України частково приєднана частина покарання строком на 2 місяці за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2000, та остаточно визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці з конфіскацією майна, звільнився 02.09.2004 умовно-достроково на 5 місяців 13 днів
-24.10.2006 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік , звільнився 16.03.2007 по відбуттю покарання;
-26.08.2008 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнився 06.02.2010 по відбуттю строку покарання;
-12.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці, звільнився 14.12.2012 року по відбуттю строку покарання;
-05.06.2013 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на три роки;
-25.06.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання строком на 1 рік за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2013 та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року не відбутий строк покарання один рік п`ять місяців двадцять днів на підставі ст. 82 КК України замінено на обмеження волі. Відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 року звільнений від відбуття покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на 9 місяців 15 днів;
- 19.08.2019 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці. На підставі ч.1 ст. 71 КК України та положень ст. 72 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді арешту строком на 6 місяців.

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив корисливий злочин проти власності.
Так, 25.02.2020 приблизно о 08 годин 50 хвилин, ОСОБА_3 знаходився на зупинці громадського транспорту за адресою: місто Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, 21, де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поклав до правої кишені одягненої на ньому куртки мобільний телефон марки Nokia 1800, чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 .

Визначивши вказаний мобільний телефон марки Nokia 1800, чорного кольору, предметом свого злочинного посягання, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що належить ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, діючи умисно, вчиняючи корисливий злочин повторно, того ж дня, тобто 25.02.2020, приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та знаходячись у безпосередній близькості, стоячи праворуч від останнього, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, вчиняючи корисливий злочин повторно, таємно викрав з відчиненої правої кишені одягненої на потерпілім куртки мобільний телефон марки Nokia 1800, чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , та сховав його у свою кишеню.

Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 з викраденим майном, а саме мобільним телефоном марки Nokia 1800, чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 зник в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 540 гривень 00 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно 25.02.2020 приблизно о 08 годин 50 хвилин, коли знаходився на зупинці громадського транспорту у місті Дніпрі по вулиця Марії Лисиченко, 21, то побачив як раніше не знайомий йому ОСОБА_5 , поклав до правої кишені одягненої на ньому куртки мобільний телефон марки марки Nokia 1800. Він підійшов до ОСОБА_5 та знаходячись у безпосередній близькості з потерпілим, таємно викрав з відчиненої правої кишені одягненої на потерпілім куртки мобільний телефон марки Nokia 1800, чорного кольору, та сховав його у свою кишеню. Після чого, мобільний телефон він продав у Ломбарді міста Новомосковська за 50.00 гривень, а грошові кошти витратив на придбання цигарок. Згодом, коли його дії були викрито він викупив телефон із ломбарду та добровільно видав працівникам поліції. Як пояснив, обвинувачений відносно нього у Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області та у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області наявні кримінальні провадження у яких він обвинувачується за вчинення злочинів проти власності.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.02.2020 року, було прийнято заяву від гр. ОСОБА_5 , який просив прийняти міри до невідомої особи, яка шляхом вільного доступу здійснила крадіжку мобільного телефону марки «Nokia 1800» чорного кольору.

Так, відповідно до протоколу огляду предмету від 27.02.2020 року, в присутності двох понятих та за участі потерпілого ОСОБА_5 оглядався добровільно виданий громадянином ОСОБА_3 мобільний телефон марки Nokia 1800 чорного кольору, який потерпілий впізнав як свій, а саме: викрадений 25.02.2020 року на зупинці громадського транспорту по вулиці М. Лисиченко, 21 у місті Дніпрі.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2020 року в період часу з 12:30 по 12:40 годину у присутності двох понятих, потерпілий ОСОБА_5 впізнав на фотознімку під № 3, особу яка на зупинці громадського транспорту 25.02.2020 по вулиці М.Лисиченко, шляхом вільного доступу здійснила крадіжку мобільного телефону марки «Nokia 1800».

За результатами висновку експерта від 04.03.2020 року № 975-20 ринкова вартість викраденого майна, а саме: мобільного телефону марки Nokia 1800 чорного кольору, imei: НОМЕР_1 у справному стані без пошкоджень, який було придбано 22.03.2019 року, станом на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто на 25.02.2020 рік, складала 540,00 гривень.

Відповідно до постанови слідчого про зберігання речових доказів та вирішення питання про них від 27.02.2020 року, мобільний телефон марки Nokia 1800 чорного кольору, було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та вирішено передати на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 .
Під час перегляду 12.03.2020 відеозапису із камери спостереження на диску DVD-R за 25.02.2020, з ломбарду «Онікс» у м. Новомосковську, - встановлено наступне. Так, 25.02.2020 о 11:43 годині до приміщення ломбарду заходить чоловік, одягнений у куртку світлого кольору, брюки світлого кольору, кепку чорного кольору, взуття чорного кольору, через плече висить сумка чорного кольору та підходить до віконця працівника ломбарду, та щось йому передає невеликого розміру. Після очікування працівник ломбарду передає вказаному чоловіку гроші, після чого останній виходить з приміщення ломбарду.

Як пояснив ОСОБА_3 , на даному відео, дійсно зображений він, який закладає мобільний телефон марки «Nokia 1800» чорного кольору, викрадений ним того ж дня у невідомого чоловіка на зупинці громадського транспорту по вулиці М.Лисиченко у місті Дніпрі.

Згідно постанови про зберігання речових доказів та вирішення питання про них від 12.03.2020 року, DVD-R диск з камери спостереження ломбарду «Онікс» розташованого у місті Новомосковську визнано речовим доказом та вирішено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2020 року в період часу з 13:30 по 13:40 годину у присутності двох понятих, свідок ОСОБА_6 впізнав на фотознімку під № 3, ОСОБА_3 1976 р.н., який 25.02.2020 до ломбарду «Онікс» розташованого у м. Новомосковську заклав мобільний телефон марки «Nokia 1800» чорного кольору.

У відповідності до договору про надання фінансового кредиту, закладу № 94.91570/0 від 25.02.2020 року, за яким ОСОБА_3 заклав мобільний телефон марки «Nokia 1800» під заставу у сумі 50.00 гривень.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.
3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 його каяття і сприяння розкриттю злочину, оскільки каяття і сприяння розкриттю злочину ним висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчиненого ним злочину відсутнє. Зокрема, маючи непогашені і не зняті судимості , ОСОБА_3 розумів протиправність своїх дій та їх наслідки. До того ж, відповідно до пояснень обвинуваченого, та як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_3 у різних судах Дніпропетровської області наявні кримінальні провадження у яких він обвинувачується за вчинення злочинів проти власності.

До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, суд визнає: рецидив злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за умисний злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України.

5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, не працює, за місцем проживання скарг не надходило, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, у лікарів нарколога- психіатра на обліку не перебуває, раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин маючи не зняті і непогашені у встановленому порядку судимості.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. ст. 71,72 КК України, обвинуваченого який просив суворо не карати, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст.ст. 71,72 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин у даному кримінальному провадженні не відбувши покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2019 яким його засуджено за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці, та на підставі ч.1 ст. 71 КК України та положень ст. 72 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді арешту строком на 6 місяців.
Тому, наразі ОСОБА_3 і повинно бути призначено покарання із врахуванням положень як ч.1 ст. 71 КК України так і положень ч.1 ст. 72 КК України.
Саме визначене покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбування покарання.

Саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. Дійшовши такого висновку, суд враховує схильність ОСОБА_3 до вчинення злочинів у тому числі і проти власності, оскільки злочин за даним вироком він вчинив у період невідбутого покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2019, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися законів України.

Крім вказаного, судом не встановлено і правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з огляду на ст. 691 КК України, оскільки обставин що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, судом не встановлено.

При цьому суд вважає, що твердження ОСОБА_3 про його можливість перевиховання без реального позбавлення волі, є спробою пом`якшити відповідальність, оскільки обвинувачений будучи неодноразово судимим, злочин у даному кримінальному провадженні, вчинив не відбувши покрання за попереднім вироком, через досить короткий час після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - не обирався.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_3 до призначеного покарання частково приєднати покарання невідбуте за вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19.08.2019 яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України , та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази:

-DVD-R диск з камери спостереження ломбарду «Онікс» розташованого у місті Новомосковську зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- мобільний телефон марки Nokia 1800 чорного кольору, що передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити за належністю останньому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 314.00 гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 -Почтовик

19.03.2020