Справа № 741/1034/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/117/20
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 від 31 травня 2019 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого 30 січня 2019 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць 20 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 , шляхом приєднання до покарання за попереднім вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2019 року,у виді арешту на строк 2 місяці.

Початок строку відбування покарання визначено йому рахувати з моменту затримання останнього.

Не погоджуючись з вироком суду першим заступником прокурора Чернігівської області була подана апеляційна скарга, в якій містяться вимоги щодо скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ставиться питання про призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389, 71 КК України покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного вироку не було дотримано вимог кримінального Закону, а саме, в порушення ст. 73 КК України, відповідно до якої строки покарання обчислюються відповідно у роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків у днях. Крім того, вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому не було в повній мірі враховано, його особу, а саме те, що він будучи особою працездатного віку ніде не працює, будучи засудженим ухилявся від виконання покарання, чим вчинив новий злочин, що є рецидивом злочину, не взято до уваги доповідь органу пробації, відповідно до якої ОСОБА_7 має високий рівень небезпеки для суспільства, в зв`язку з чим, на його думку, ОСОБА_7 необхідно признати більш суворе покарання.

Суд першої інстанції встановив, що вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Носівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_7 18 березня 2019 року поставлено на облік. Для відпрацювання громадських робіт ОСОБА_7 19 березня 2019 року направлений до Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області та під підпис його ознайомили з порядком, умовами відбування покарання у виді громадських робіт та наслідками у разі їх порушення. Будучи ознайомленим із правилами виконання громадських робіт і графіками робіт на квітень, травень 2019 року та попередженим 19 березня 2019 року та 02 травня 2019 року про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_7 умисно, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання не вийшов на відпрацювання громадських робіт 16, 22, 23, 24, 25, 26 квітня 2019 року та 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31 травня 2019 року. Станом на 31 травня 2019 року ОСОБА_7 відпрацював 84 години громадських робіт. Невідбута частина покарання становить 116 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Доводи прокурора щодо недотриманням судом першої інстанції при призначенні покарання вимог ст. 73 КК України, на думку колегії суддів є слушними, та цілком обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно у роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків у днях.

Виходячи з вищенаведеної норми кримінального Закону вбачається, що покарання у виді арешту обчислюється за загальним правилом у роках, місяцях, годинах, єдиним винятком з цього правила є призначення покарання у днях у разі зарахування попереднього ув`язнення.

Проте, місцевий суд не дотримавшись вищевказаних норм КК України, визначив обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді арешту на строк 1 місяць та 20 днів.

Крім того, апеляційний суд вважає цілком слушними та обґрунтованими доводи прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого через м`якість, в зв`язку з чим, вони заслуговують на увагу.

Виходячи зі змісту вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції порушив матеріальний закон та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, що не відповідає особі винного та меті покарання, яке повинне сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, те, що він, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності ухилявся від відбування призначеного йому покарання, чим вчинив новий злочин, що є рецидивом злочину, при цьому, будучи особою працездатного віку, не маючи фізичних вад він є непрацюючим, а також, відповідно до досудової доповіді органів пробації, виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, дійшовши до помилкового висновку про можливість виправлення покарання ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції інкримінуємої статті Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, з постановленням відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку апеляційним судом, з урахуванням загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, висновок органу пробації. При цьому колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який є працездатною особою, проте не працевлаштований, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності ухилився від відбування призначеного покарання, чим вчинив нове кримінальне правопорушення, що є рецидивом злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає за необхідне, що ОСОБА_7 слід призначити більш суворе покарання у виді арешту, у розмірах визначених ч. 2 ст. 389 КК України, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, тобто в такому, як зазначений в апеляційній скарзі прокурора, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідати особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 409, 418, 420 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом приєднання до покарання даним вироком частини покарання за попереднім вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2019 року у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4