Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3342/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000779 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибочиця, Житомирського району, Житомирської області, , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстроканого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 12.06.2018 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень,-

обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а висновки суду викладені у ньому такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив йому належним чином у чому його конкретно обвинувачують, а також проігнорував його прохання про надання захисника. Вказує, що він інкримінований йому злочин не вчиняв, а його відбитки були в помешканні ОСОБА_10 тому, що він неодноразово ходив до нього в гості. Крім того, зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту за його участю є неналежним доказом, оскільки проводився під тиском з боку слідчого та без адвоката. Стверджує, що він відшкодував покійному потерпілому 90% грошових коштів, однак не взяв у нього жодної розписки. Посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що він одружений та має на утриманню малолітню дитину, яка тяжко хворіє.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 змінив вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи порушенням його права на захист.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обрано обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання встановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дня взяття під варту і до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12.06.2018 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., вирішено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1256 (тисячу двісті п`ятдесят шість) гривень 8 копійок процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судово-дактилоскопічної експертизи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 9 вересня 2019 року близько 21 години ОСОБА_9 перебував у с. Калинівка Житомирського району та області, де у нього виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, а саме належних ОСОБА_10 грошових коштів, які знаходилися у будинку за місцем проживання останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, у цей же день близько 22 години ОСОБА_9 прийшов до будинку ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_3 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключа від замка вхідних дверей, який він дістав з ніші над вхідними дверима, відчинив двері будинку та проник до житла ОСОБА_10 , де з-під матраца на ліжку таємно повторно викрав грошові кошти в сумі 12500 грн. якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги зі зміненими вимогами, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 20 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Проте, як вбачається з журналу судового засідання від 10.03.2020 року, в порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону, суд не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_9 його права (а.п. 89). Наведене підтверджується і технічним аудіо-, відеозаписом вказаного судового засідання (а.п. 98).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що не роз`яснення судом обвинуваченому його прав, потягло за собою порушення права останнього на захист, оскільки обвинувачений був позбавлений можливості на використання правової допомоги.
Також, зі змісту вироку суду вбачається, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.
Проте, суд у вироку зазначив, що обвинувачений відмовився давати показання. Разом з цим, ОСОБА_9 в судовому засіданні 10.03.2020 року лише не заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті. Таким чином, суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, в порушення ч.4 ст. 349 КПК України не допитав обвинуваченого.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням того, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалений місцевим судом вирок з наведених підстав підлягає скасуванню.
Також, колегія суддів звертає увагу, що місцевим судом в порушення вимог ч.1, ч.2 ст. 314-1 КПК України не було доручено уповноваженому органу з питань пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, дослідити всі обставини кримінального провадження та перевірити доводи апеляційної скарги, надати їм належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Також, враховуючи вимоги ст. 202 КПК України та у зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції, за яким обвинуваченого ОСОБА_9 було взято під варту в залі суду, апеляційний суд вважає за необхідне звільнити останнього з-під варти в залі суду негайно.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10.03.2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: