ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/434/20 Справа № 199/8053/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи.
Суд першої інстанції встановив та визнав винним ОСОБА_7 за те, що 20.08.2019 близько 14:30 він знаходився біля КЗ «Міська клінічна лікарня №9», розташованої за адресою: місто Дніпро, проспект Мануйлівський, 29, де побачив, що на землі без ознак свідомості лежить похилого віку потерпіла ОСОБА_8 , у вухах якої були одягнені сережки з металу жовтого кольору, а поряд з нею на землі знаходився її мобільний телефон марки «Nokia».
Визначивши вказані предмети об`єктом свого злочинного посягання, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а саме сережок та телефону потерпілої ОСОБА_8
20.08.2019 приблизно о 14:45 ОСОБА_7 , перебуваючи біля КЗ «Міська клінічна лікарня №9» на пр. Мануйлівському, 29 у м.Дніпро, реалізовуючи з корисливого мотиву свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, вчиненого повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, а отже, усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, діючи умисно, щодо особи похилого віку, яка перебувала в безпорадному стані, таємно викрав чуже майно, яке належало потерпілій, а саме, зняв з вух ОСОБА_8 сережки з металу жовтого кольору вагою 2,34 гр, вартістю 2445,30 грн, після чого викрав мобільний телефон марки «Nokia 150 DS EAC UA Black» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 991,00 грн, всього на загальну суму 3436,30 грн.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викрадене майно здав під заставу до ломбарду, гроші витратив на власний розсуд.
Не погоджуючись з призначеним покаранням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання, не пов`язане з обмеженням волі.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що у нього є пом`якшуючі обставини, а саме те, що він доставив потерпілу до лікарні, тобто допоміг їй, свою провину визнав, має на утриманні неповнолітнього сина, працює приватним підприємцем, щиро кається.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, подав заяву про розгляд його апеляційної скарги без його участі.
Прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при ухваленні вказаного вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, фактичних обставин та його наслідків, обставини, що пом`якшують покарання, позицію потерпілої.
Також суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, має неповнолітню дитину на утриманні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та призначив обвинуваченому покарання, наближене до мінімально можливого.
Тому колегія суддів не враховує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.
На думку колегії суддів, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину. Підстав для застосування вимог, передбачених ст. ст. 69 КК України не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року без змін.
Керуючись ст.ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4