Справа № 301/258/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
законного представника обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні №0000028, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.01.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження село Малий Раковець Іршавського району, Закарпатської області місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, не судимого
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.1 ст. 152 КК України,
в с т а н о в и в :
05.02.2020 року до Іршавського районного суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.1 ст. 152 КК України.
Встановлено, що 05 січня 2020 року, біля 12 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до будинку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без добровільної згоди ОСОБА_6 , з метою вчинити дії сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_6 з використанням геніталій, тобто зґвалтувати її, скинувши із себе штани та труси, із застосуванням фізичного насильства, а саме тримаючи руками останню за тулуб, повалив її на підлогу, чим спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді синця шкірних покровів клубової ділянки справа, по задньо-бічній поверхні, яке згідно висновку експерта №15 від 14.01.2019, кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що має незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, намагався стягнути з останньої штани та нижню білизну, при цьому словесно залякуючи застосувати фізичне насильство, якщо вона буде чинити опір, але ОСОБА_6 почала голосно кричати, кликати на допомогу, захищаючись та вирвавшись від нього вибігла з будинку, після чого останній злякавшись, що крик ОСОБА_7 почують сторонні особи, які прийдуть на допомогу їй, покинув будинок останньої, а тому ОСОБА_4 не зміг довести свій намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

За таких обставин, встановлено наявність достатніх доказів для висунення ОСОБА_4 обґрунтованого обвинувачення у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України - незакінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи, (зґвалтування).

У відповідності до висновку судової психіатричної експертизи № 09 від 23.01.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки недоумства у вигляді Легкої розумової відсталості (вираженої дебільності). По психічному стану ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, як у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і в даний час. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - лікування у психіатричній лікарні із загальним наглядом.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав дане клопотання та просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Захисник ОСОБА_5 , законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не заперечували.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 виявляє ознаки недоумства у вигляді легкої розумової відсталості (вираженої дебільності). По психічному стану ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, як у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і в даний час. Отже, відповідно до вимог ст. 94 КК України до ОСОБА_4 потрібно застосувати примусові заходи медичного характеру.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки.
До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно із ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.
Суд, при визначенні виду міри примусового медичного характеру, враховує не тільки характер душевного захворювання та рекомендації експертів про тип лікувального закладу, але й те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин та за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Заслухавши учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що до ОСОБА_4 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Керуючись ст.ст. 92, ст. 93, ст. 94 КК України, ч. 2 ст. 292, 503, 512, 513 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, не судимого, що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.15, ч.1 ст. 152 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні м. Берегово із звичайним наглядом.

Стягнути з ОСОБА_4 1256,08 гривень витрат на залучення експерта.

Речові докази: сліди папілярних узорів пальців рук, які поміщено в паперовий пакет - залишити в матеріалах справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення

Суддя : ОСОБА_1