Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/225/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого головою ФГ «Задвір» с.Бовтишка Олександрівського району Кіровоградської області, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України, який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України
застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом
В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області скасувати та постановити нову ухвалу, якою закрити провадження по факту вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням їх отримання.

ОСОБА_8 , будучи неосудним внаслідок психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії (МКХ-10,F-20), у результаті чого, не маючи можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, скоїв суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Так, 01 травня 2019 року, о 07.00 годині, між ОСОБА_8 , який вважав, що ОСОБА_11 викрав у нього металевий ланцюг та ОСОБА_11 , перед домоволодінням АДРЕСА_1 , виникла словесна сварка. В ході сварки у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .. З метою реалізації вказаного умислу, діючи умисно та цілеспрямовано, на ѓрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 наніс один удар ОСОБА_11 правою ногою в область передньої поверхні лівого стегна. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в ділянці лівого стегна які, згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 16 травня 2019 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2019 року задоволено частково клопотання прокурора щодо ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, та застосовано до ОСОБА_8 , що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.
Рішення суду мотивовано тим, що факт вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, крім показів потерпілого та свідка, підтверджується також дослідженими матеріалами кримінального провадження, а саме: заявою ОСОБА_11 про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за спричинення йому тілесних ушкоджень; протоколом проведення слідчого експерименту від 3 травня 2019 року, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 3 травня 2019 року, проведеного з участю ОСОБА_12 ; висновком експерта №22 від 16 травня 2019 року, відповідно до якого, при судово-медичній експертизі по медичній документації у ОСОБА_11 мало місце тілесне ушкодження у вигляді гематоми в ділянці лівого стегна, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, механізм утворення пішкірної гематоми в ділянці лівого стегна, яке мало місце у ОСОБА_11 не протирічить механізму утворення, на які вказують потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 в протоколах проведення слідчих експериментів за їх участю від 3 травня 2019 року; висновком судово-психіатричного експерта №187 від 28 травня 2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 , в момент скоєння правопорушення страждав і на даний час страждає психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії (МКХ-10,F-20), яке вимагає догляду та лікування; за своїм психічним станом ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними; у відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати неосудним; підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України, потребує застосування примусових заходів медичного характеру примусового лікування в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги зі звичайним режимом.

Заслухавши доповідача, в дебатах ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни та, дослідивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, застосовуючи до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №187 від 28 травня 2017 року, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_8 дій та на теперішній час останній страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, яке вимагає догляду та лікування.
Ст. 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).
Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Характер психічного захворювання, його форма, глибина, стійкість, особливості психічного стану і поведінки в період вчинення суспільно-небезпечного діяння є провідною ознакою, яка визначає суспільну небезпеку психічно хворого. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку: а) суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; б) психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.
У зв`язку з наявністю у ОСОБА_8 клінічних ознак психічного захворювання - параноїдної шизофренії, щодо нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.
При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 512 КПК України, а саме перевіривши усі докази, що доводять чи спростовують вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння та дослідивши інші обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження та прийшовши до переконання, що суспільно-небезпечне діяння, яке інкримінується ОСОБА_8 - умисне легке тілесне ушкодження, психічне захворювання як на час вчинення суспільно небезпечного діяння так і на час розгляду клопотання, мали місце, врахувавши обставини скоєння даного суспільно-небезпечного діяння, а також висновки судової-психіатричної експертизи № 187 від 28 травня 2019 року, згідно яких в момент скоєння правопорушення страждав і на даний час страждає психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії (МКХ-10,F-20), яке вимагає догляду та лікування; за своїм психічним станом ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, прийшов до обґрунтованого висновку про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, то колегія суддів вважає, що вказаних висновків суду першої інстанції вони не спростовують з огляду на наступне.
З мотивувальної частини ухвали суду та технічної фікасції судового засідання від 17 грудня 2019 року вбачається, що суд першої інстанції допитав потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , показання яких є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами, і підстав не довіряти показанням потерпілого та свідка, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідок також приведена до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані об`єктивні причини обмови ОСОБА_8 з боку потерпілого та свідка.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку, зокрема висновок експерта №22 від 16 травня 2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 мало місце тілесне ушкодження у вигляді гематоми в ділянці лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, вказане ушкодження не протирічить механізму утворення, на які вказують потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 , давність його утворення не суперечить строку, вказаному освідуваним.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 умисне легке тілесне ушкодження та обґрунтовано встановив, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Така кваліфікація його дій є правильною, у відповідності до встановлених фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, яке виключає можливість застосування покарання, суд постановив ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд у кожному випадку зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст. 94, 84-89 КПК України.
Окрім цього, як вбачається з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування», суди повинні мати на увазі, що застосування у справах вказаної категорії скороченої процедури дослідження доказів не передбачено.
Як убачається із матеріалів провадження, суд першої інстанції дотримався вказаних норм та провів повний судовий розгляд, встановив факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідив надані сторонами та наявні у справі докази із наданням їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст. 94, 84-89 КПК України. Також дослідив мотиви клопотання прокурора про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Тому враховуючи, що суспільно небезпечні діяння були вчинені ОСОБА_8 у стані неосудності і в даний час ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу, яке позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчинених ним діянь та ступеня небезпечності психічного хворого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що необхідно застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру, які вказані у висновку експертизи, а саме у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Будь-які дані про те, що суд допустив процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження або дані, які б вказували на неповноту чи не об`єктивність розгляду справи щодо ОСОБА_8 в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин колегія суддів, вважає необхідним ухвалу районного суду стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376 ч.2, 405, 407, 417,418 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2019 року, якою до ОСОБА_8 , що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: підписи

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3