Дата документу 09.04.2020 Справа № 317/3967/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/576/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3967/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)», в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , яке вмотивоване тим, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.01.2015 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 1 порушення режиму тримання, заохочень не мав. У Біленьківській виправній колонії № 99 відбуває покарання з 25.06.2018 року. За період відбування покарання порушень установленого порядку відбування покарання не допустив. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки отримав 3 заохочення правами начальника установи. На виробництві установи був працевлаштований різноробочим на дільниці «Бункери», але на теперішній час виконує обов`язки старшого днювального відділення СПС. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має солідарний цивільний позов на суму 262614,20 грн. На виконанні в бухгалтерії установи знаходиться виконавчий лист про стягнення боргу на користь ОСОБА_9 у розмірі 281275,62 грн., по якому перераховано 202,50 грн. та добровільно погашено родичами засудженого 450,00 грн. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції зазначив, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі засуджений вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, а також фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи є наявні документи, що він має 4 заохочення, а не 3, як зазначено в рішенні суду. Вважає, що профілактична бесіда, яка була проведена з ним дисциплінарною комісією за вчинене ним незначне порушення розпорядку дня, не є стягненням і не має бути відображеним у його довідці про заохочення та стягнення. Також суд у рішенні зазначив, що він не зміг пояснити часткове визнання своєї вини при винесенні вироку. Між тим, він пояснював, що не згоден лише з показаннями своїх співучасників, які намагалися перекласти на нього всю провину, а з вироком він згоден і провину визнає у повній мірі, за що щиро розкаюється. Зазначає, що на даний час він ще більше усвідомив свою провину, із докором сумління йому допомагає боротись настоятель церкви отець ОСОБА_10 . Щодо посередньої характеристики від 25.07.2018 року, на яку звернув суд увагу, то вона надавалась йому через місяць після того як він прибув до установи, з яких він два тижні утримувався в дільниці карантину. Також зазначає, що працює з перших днів в установі, деякий час працював на виробництві установи, потім його призначили старшим днювальним відділення СПС на бюджетній основі (тобто без оплати праці). Вказує, що він весь час сумлінно працює в установі, приймає активну участь в життєдіяльності установи і схиляє до цього інших засуджених.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та винести нове рішення, яким задовольнити його апеляційну скаргу та подання установи та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 21.11.2017 року за ч. 2 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Як було встановлено судом, засуджений ОСОБА_7 знаходиться в місцях позбавлення волі з 24.01.2015 року. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, за порушення режиму тримання мав одне стягнення правами начальника установи, яке було погашене у встановленому законом порядку, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 25.06.2018 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується позитивно, порушень встановлених вимог та заборон не допускав, стягнень не мав. На виробництві установи був працевлаштований різноробочим на дільниці «Бункери», де до праці відносився позитивно. На теперішній час виконує обов`язки старшого днювального відділення СПС. До виконання обов`язків відноситься позитивно та відповідально, має три заохочення правами начальника установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, відносини підтримує із засудженими позитивної спрямованості, при спілкуванні із останніми має на них позитивний вплив. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться добре. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження». Приймає участь у роботі самодіяльної організації для засуджених «Виробнича секція». Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, у скоєному злочині провину визнає, щиро розкаюється. Має позов на суму 262614,20 грн., по якому було перераховано 653,50 грн., з них 450,00 грн. добровільно погашено родичами засудженого.

26.07.2018 року комісією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відмовлено в переведенні на дільницю соціальної реабілітації. 31.01.2019 року комісією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» вирішено подати матеріали в суд на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. 12.03.2019 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відмовлено у задоволенні подання.

Як вбачається із довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_7 має три заохочення, одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.

Крім того, матеріали особової справи містять постанову про накладення дисциплінарного стягнення від 20.12.2018 року, яка не відображена у довідці про стягнення та заохочення. За змістом даної постанови з ОСОБА_7 проведено профілактичну бесіду, замість накладення дисциплінарного стягнення за порушення розпорядку дня.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» лише з 25.06.2018 року, тобто менше двох років, у тому числі, й за вчинення зухвалого особливо тяжкого злочину. Невідбута частина покарання є незначною.

Відповідно до довідок, наявних у справі, ОСОБА_7 був працевлаштований лише протягом шести місяців (з липня по грудень 2018 року), що є дуже незначним строком, порівняно з визначеною судом мірою покарання.

Наміри приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу, самодіяльній організації ОСОБА_7 виявив лише 10.06.2019 року, на що вказують відповідні заяви засудженого, що містяться в його особовій справі.

Отже, поведінка засудженого ОСОБА_7 , як це слушно було зазначено судом, за весь час відбування ним покарання у виді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що він довів своє виправлення та перевиховання, оскільки протягом всього часу відбування покарання вона не була стабільно позитивною та активною.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він має чотири заохочення, а не три, як про це було зазначено в рішенні суду, не впливають на по суті правильно прийняте судом першої інстанції рішення.

Посилання засудженого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на те, що проведена з ним дисциплінарною комісією профілактична бесіда не є стягненням, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на те, що суд першої інстанції врахував цю обставину в цілому з іншими характеризуючими даними засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання.

Доводи засудженого про те, що суд необґрунтовано зазначив у рішенні, що він не зміг пояснити часткове визнання своєї вини при винесенні вироку, є безпідставними, оскільки районний суд лише констатував часткове невизнання ОСОБА_7 своєї вини під час ухвалення вироку, зазначивши, при цьому, що на теперішній час засуджений визнав свою провину.

Твердження засудженого, що на даний час він ще більше усвідомив свою провину, щиро розкаюється та із докором сумління йому допомагає боротись настоятель церкви отець ОСОБА_10 , колегія суддів вважає недостатньо переконливими у сукупності з іншими даними, які характеризують поведінку засудженого за весь період відбування покарання, для того, щоб дійти висновку про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_7 та можливості його звільнення умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_7 на те, що суд не звернув увагу, що характеристика від 25.07.2018 року, яка надана йому як посередня, надавалась через місяць після того як він прибув до установи, з яких він два тижні утримувався в дільниці карантину, колегія суддів вважає недостатньо вагомими для скасування по суті правильного рішення суду.

Посилання засудженого на те, що він сумлінно працює з перших днів в установі, деякий час працював на виробництві установи, потім його призначили старшим днювальним відділення СПС без оплати праці, приймає активну участь в життєдіяльності установи і схиляє до цього інших засуджених є неспроможними, оскільки як вбачається з наявних у справі довідок, ОСОБА_7 був працевлаштований лише протягом шести місяців, що є дуже незначним, наміри приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях виявив лише 10.06.2019 року. Вказане свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Таким чином, висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення, так як його поведінка протягом всього часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4