КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0009911 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавленні волі.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавленні волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і вичерпані можливості їх отримати. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

В доводах апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та його виправдання є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції, при визнанні ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, достатньою мірою не врахував обставини справи, не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним діяння.
На думку апелянта, твердження суду, що знайдені під час обшуку предмети та речовини у встановленому законом порядку із додаванням бірок не упаковувались, не відповідає фактичним обставин кримінального провадження.
Згідно вироку суду в протоколі обшуку не зазначено всі особи, які були присутні при проведенні обшуку, проте які саме, на думку суду, особи не зазначені в протоколі обшуку, що це за особи, яким чином суд встановив інших учасників слідчої дії, якими доказами, дослідженими в судовому засіданні, це підтверджено, в рішенні не вказано. Яким чином суд встановив, що долучені до матеріалів справи ДВД-диски із відеозаписами проведення обшуку є копіями, в рішенні суду також не вказано, а лише констатовано дану обставину як факт. Крім того, не виникає жодного сумніву, що на даних ДВД-дисках міститься відеозапис проведення обшуку 26 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , що і не оспорюється стороною захисту.
В той же час як зазначає прокурор в апеляційній скарзі, суд приймаючи рішення не вказав, в чому саме істотно порушено права і свободи ОСОБА_6 під час проведення обшуку, адже обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді, уповноваженою особою, в присутності двох понятих, як того вимагає КПК.

На думку апелянта, долучення ДВД-дисків із відеозаписом проведення обшуку до матеріалів кримінального провадження слідчим, який не проводив його, проте входить до складу групи слідчих в провадженні, не може бути визнаним істотним порушенням прав і свобод підозрюваного чи вимог КПК України.
Вказує, що обшук за місцем проживання ОСОБА_6 26 вересня 2018 року проведений в порядку, передбаченому КПК України, а отже, протокол його проведення та відеозапис є допустимими та належними доказами.
Зазначає, що на підставі показань свідків, матеріалів, які досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, вбачається, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, доведена повністю.

На думку апелянта, висновки суду, викладені у судовому рішенні, щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та суд за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та виправдання його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, є законним та таким що відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

Суд обґрунтовуючи прийняте рішення, в частині виправдання обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України зазначив, що збір доказів та фіксація процесуальних дій під час досудового розслідування проведені з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, а відповідно докази, на які посилається сторона обвинувачення є недопустимими.
Відповідно до вимог кримінального процесуального закону України, суд визнав недопустимими доказами: протокол обшуку від 26 вересня 2018 року в квартирі за місцем проживання підзахисного, відеозапис до протоколу обшуку і похідні від них висновки експертів, та прийняв обґрунтоване та законне рішення, виправдавши ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України.
В той же час, як зазначає захисник в апеляційній скарзі, визнаючи протокол обшуку житлового приміщення, відеозапис до протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та похідні від нього висновки експертів по вилученим під час обшуку порошкоподібним речовинам - недопустимими доказами, суд не врахував та не дав належної правової оцінки тій обставині, що під час проведення однієї і тієї ж слідчої дії - обшуку 26 вересня 2018 року, за місцем проживання ОСОБА_6 , були вилучені - порошкоподібна речовина білого і жовтого кольорів та пістолет моделі "STALKER-2918-S", а відповідно висновки судово-балістичної експертизи № 8-5/939 від 28 вересня 2018 року, згідно до яких з числа наданих на дослідження предметів пістолет №1 належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, які є похідними від протоколу обшуку, також є недопустимими доказами.
Таким чином вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ґрунтується на недопустимих доказах, суперечить вимогам КПК України і встановленим під час судового розгляду обставинам, та є незаконним так як ґрунтується на недопустимих доказах.
Звертає увагу, що в судовому засіданні не оглядався речовий доказ - пістолет моделі "STALKER- 2918-S" калібру 9 mm Р.А.К., № НОМЕР_1 , а тому ОСОБА_6 не міг вказувати що це той самий пістолет, який він придбав через мережу інтернет та який був вилучений під час проведення обшуку 26 вересня 2018 року за місцем його проживання. Таким чином суд в порушення вимог КПК посилається на доказ, який не досліджувався безпосередньо судом підчас судового провадження.
Захисник звертає увагу на те, що судом поверхнево та не об`єктивно досліджені відомості які характеризують обвинуваченого, а саме те що ОСОБА_6 : раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, який постійно хворіє та потребує особливого догляду, зареєстрований та має постійне місце проживання в м. Києві за вказаною вище адресою, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а лише формально перелічив ці відомості, без надання їм належної оцінки.

Судом першої інстанції встановлено, у невстановлений слідством час, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, ОСОБА_6 незаконно придбав короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом, шляхом видалення заглушки та перекриття газовідвідного отвору сталевим стержнем, сигнальний пістолет моделі «STALKER-2918-S» 9 mm Р.А.К., № НОМЕР_1 , промислового виробництва (фірма «АТАК ARMS CO.LТD» Туреччина) з магазином до нього. В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, без отримання відповідного дозволу на носіння зазначеної вище зброї, повернувся за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , де став її незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу до 26 вересня 2018 року.
26 вересня 2018 року в ході проведення обшуку в період часу з 18 год. 59 хв. до 20 год. 23 хв. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції припинено злочинні дії ОСОБА_6 та вилучено короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом, шляхом видалення заглушки та перекриття газовідвідного отвору сталевим стержнем, сигнальний пістолет моделі «STALKER-2918-S» 9 mm P.A.K. № НОМЕР_1 , промислового виробництва (фірма «АТАК ARMS CO.LTD» Туреччина) з магазином до нього.

Крім цього, ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК Україні, у невстановлений слідством час, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно повторно придбав психотропну речовину амфетамін та почав незаконно повторно її зберігати за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , без мети збуту до 26 вересня 2018 року.
26 вересня 2018 року в ході проведення обшуку, в період часу з 18 год. 59 хв. до 20 год. 23 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції припинено злочинні дії ОСОБА_6 та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору масою 0,633 г. та порошкоподібну речовину світло-рожевого кольору масою 0,152 г, у яких виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,179 г.

Суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно ОСОБА_6 виправдувальний вирок за ч. 2 ст. 309 КК України за відсутності в його діях складу злочину, визнав, що стороною обвинувачення зібрано неналежні та недопустимі докази.
На підставі чого суд дійшов висновку про те, що докази сторони обвинувачення ні самі по собі, ні у своїй сукупності не стверджують наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тому він підлягає виправданню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційна скарга захисника підлягає задоволеннюта зазначає наступне.

Дане кримінальне провадження надійшло до апеляційного суду після того, як Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року була задоволена касаційна скарга захисника ОСОБА_8 , ухвала Київського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, якою вирок суду першої інстанції було залишено без змін, скасовано повністю та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи ті обставини, що захисником ОСОБА_8 в касаційній скарзі оскаржувався вирок суду першої інстанції лише в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України та ухвала суду апеляційної інстанції, якою вирок залишено без змін, і касаційним судом розгляд здійснювався в межах поданої касаційної скарги, про що свідчать мотиви, викладені в Постанові Верховного Суду, проте резолютивна частина Постанови містить рішення про повне скасування ухвали апеляційного суду, колегією суддів переглядається вирок як за апеляційною скаргою захисника, так і за апеляційною скаргою прокурора.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України визначено зокрема, що у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Апеляційний суд вважає, що ухвалюючи вирок в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі та дійшов обґрунтованого висновку про його виправдання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Одним із доказів, який сторона обвинувачення надала суду на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , є протокол, складений за результатами проведення 26вересня 2018 рокув кв. АДРЕСА_2 за місцем проживання обвинуваченого, обшуку, який судом визнаний недопустимим доказом.

Проте прокурор вважає такий висновок суду необґрунтованим та зазначає, що під час проведення обшуку знайдені предмети і речовини упаковувались у встановленому законом порядку. При цьому вказує, що є незрозумілим, яким чином суд встановив, що долучені до матеріалів справи ДВД-диски із відеозаписами проведення обшуку є копіями, а також, які саме особи не вказані у протоколі обшуку.
Колегія суддів, дослідивши протокол обшуку від 26 вересня 2018 року та ДВД-диски із відеозаписами даної слідчої дії, які долучені довказаного протоколу, зазначає наступне.
За приписами ч. 10 ст. 236 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 КПК України, у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.
Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні.
Положеннями ч. 3 ст. 104 КПК України визначено, що протокол повинен містити серед іншого - відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.
Згідно із п. 9 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої наказом №51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010 року усі вилучені під час обшуку предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.
В той же час, із дослідженого судом апеляційної інстанції протоколу обшуку та відеозаписів вбачається, що знайдені під час обшуку предмети та речовини у встановленому законом порядку із додаванням бірок з підписами ОСОБА_6 , понятих та слідчого та скріпленням печатки не упаковувалися, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, не дає підстав вважати, що саме ті предмети, які були знайдені та вилучені у квартирі ОСОБА_6 під час обшуку, були передані на експертизу.
Також про ідентифікацію та упакування вилучених під час обшуку речовин та предметів не зазначено в протоколі обшуку та не відображено у відеозаписі, а отже відсутні підстави беззаперечно стверджувати, що саме ті речовини, які були вилучені у квартирі ОСОБА_6 , передавалися на експертизу та є психотропними речовинами.
Крім того, до протоколу обшуку, особою яка не була зазначена у вказаному протоколі, а відповідно і не є його учасником, а саме слідчим СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 долучено ДВД-диски, які не є оригіналом носія, на який фіксувався перебіг обшуку, а є його копією.
Також всупереч вимог ч. 3 ст. 104 КПК України в протоколі обшуку не зазначені всі особи, які були присутні при проведенні обшуку. При цьому перед початком слідчої дії її учасникам не роз`яснено їх процесуальні права та обв`язки, і не зазначено про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що вказана слідча дія була проведена з порушенням вимог КПК України, про що вірно зазначено увироку суду першої інстанці.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Положеннями ч. 1 ст.87 КПК України визначено, щонедопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку від 26 вересня 2018 року та відеозапис зазначеного обшуку.
Крім того, судом першої інстанції з урахуванням практики Європейського суду з прав людини обґрунтовано визнано недопустимими похідні від протоколу обшуку докази: висновок експерта № 11-2/5353 від 27 вересня 2018 року, висновок експерта №11-2/5360 від 28 вересня 2018 року, висновок експерта № 11-2/5721 від 26 жовтня 2018 року.
Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора про те, що наданими стороною обвинувачення доказами доведена вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
В той же час заслуговують уваги доводи захисника, викладені в його апеляційній скарзі.
Так, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд посилався на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав вину в повному обсязі, показання свідка ОСОБА_11 , який показав, що ОСОБА_6 пропонував йому купити у нього зброю та свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що під час обшуку у квартирі обвинуваченого, останній добровільно видав зброю.
Також суд першої інстанції, крім показань свідків, у своєму вироку посилається на наступні докази:
- висновок експерта № 8-5/939 від 28 вересня 2018 року, відповідно до якого з числа наданих на дослідження предметів пістолет № 1 належить до короткоствольної глаткоствольної вогнепальної зброї. Пістолет № 1 виготовлений шляхом внесення конструктивних змін саморобним стособом в сигнальний пістолет моделі "STALKER-2918-S" калібру 9 mm Р.А.К., НОМЕР_2 , промислового виробництва (фірма "АТАК ARMS CO., LTD", Туреччина). Конструктивні зміни полягають у видаленні заглушки та перекритті газовідвідного отвору сталевим стержнем. Пістолет № 1 придатний для проведення пострілів способом роздільного спорядження.
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 вересня 2018 року із якого вбачається, що 26 вересня 2018 року о 21 год. 55 хвилин (час фактичного затримання 19 година 00 хвилин) в приміщенні квартири АДРЕСА_2 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 було затримано ОСОБА_6 .
Оцінюючи вказані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 "поза розумним сумнівом" знайшла своє повне підтвердження у ході розгляду кримінального провадження.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.
Відповідно до протоколу обшуку та відеозапису його перебігу, як вогнепальна зброя так і наркотична речовина були вилучені у ОСОБА_6 під час проведення однієї слідчої дії, а саме обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому судом першої інстанції достовірно встановлено, що обшук був проведений з істотним порушенням, на підставі чого протокол обшуку та відеозаписи до нього були визнані недопустимими доказами.
Так, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, яка закріплює принцип «Плодів отруєного дерева», суд першої інстанції визнав недопустимими похідні від протоколу обшуку докази, а саме: висновок експерта № 11-2/5353 від 27 вересня 2018 року, висновок експерта №11-2/5360 від 28 вересня 2018 року, висновок експерта № 11-2/5721 від 26 жовтня 2018 року.
В той же час у своїх висновках суд першої інстанції допустив протиріччя, зазначаючи, що зброю ОСОБА_6 видав добровільно.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2018 року в ході проведення обшуку в період часу з 18 год. 59 хв. до 20 год. 23 хв. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 добровільно видав пістолет з магазином до нього.
При цьому суд не звернув увагу на те, що сам обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_6 з метою виявлення та вилучення вогнепальної зброї та набоїв, яка вилучена з цивільного обороту.
Отже, у правоохоронних органів була інформація про те, що обвинувачений зберігає вогнепальну зброю та набої у зв`язку з чим і був проведений обшук квартири. Таким чином, обшук розпочався з моменту, коли слідчий з оперативими співробітники поліції та понятими зайшов до приміщення квартири та вручив ухвалу з дозволом на проведення обшуку. Тому обвинувачений видав зброю за умов, коли він вже не мав можливості надалі безперешкодно її зберігати.
Таким чином колегією суддів достовірно встановлено, що вогнепальна зброя була вилучена у ОСОБА_6 під час проведення обшуку 26 вересня 2018 року.
Відтак, керуючись принципом «Плодів отруєного дерева»колегія суддів визнає недопустимими доказами і висновок експерта №8-5/939 від 28 вересня 2018 року.
Колегія суддів зазначає, що протокол затримання ОСОБА_6 та показання свідків самі по собі не доводять поза розумним сумнівомвину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України.
При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказування у даному кримінальному провадженні, у відповідності до ст. 91 КПК України, стороною обвинувачення не надано.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За приписами ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Наведені обставини відповідно до ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і закриває кримінальне провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вичерпані можливості отримати нові докази, про що під час апеляційного розгляду заявив прокурор, у зв`язку з чим вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, скасувати в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 скасувати, звільнити з-під варти негайно.
Речові докази - пістолет "Stalker-2918-S" калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_1 , промислово виробництва (фірма "АТАК ARMS CO., LTD", Туреччина) з магазином та протиркою каналу ствола; пістолет "Miami Mod.92", калібру 8 мм К, промислового виробництва (фірма "RECK", Західна Німеччина) з магазином, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів УЛМТЗ ГУНП у м. Києві квитанція № 001768 (08634) передати до натурно-довідкової колекції Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Судові витрати на проведення експертиз віднести за рахунок Державного бюджету України.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4