КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9849/19 Провадження № 11-кп/824/2017/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001932 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року та ухвалити нову ухвалу обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 22 травня 2020 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може уникати суду та перебувати тривалий час у розшуку, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке йому загрожує за вчинення злочину, продовжити вичиняти інші або аналогічні злочини, оскільки він офіційно не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, чинити тиск на потерпілу та свідків для зміни ними показань з метою уникнути кримінальної відповідальності.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято з порушенням вимог кримінально процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини.
На думку сторони захисту, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою відсутні, оскільки прокурор керувався виключно припущеннями, яких недостатньо для винесення судом рішення про обрання запобіжного заходу.
Зазначає, що кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Захисник в апеляційні сказі посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», відповідно до якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами, а також на п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Також апелянт вказує, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Васильків, що підтверджується договором оренди.
Також, апелянт звертає увагу суду на те, що справа у суді першої інстанції постійно відкладається через навантаження Подільського районного суду м. Києва та вже дев`ять місяців ОСОБА_9 знаходиться під вартою та позбавлений справедливого судового розгляду в продовж розумного строку.
Захисник зазначає, що враховуючи особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про участь у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги захисника до суду на направляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може уникати суду, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке йому загрожує за вчинення злочину, продовжити вичиняти інші або аналогічні злочини, оскільки він офіційно не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, чинити тиск на потерпілу та свідків для зміни ними показань з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Також суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, крім того судом враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисника про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, твердження апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання не може слугувати обставиною, яка б спростовувала ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість судового розгляду не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 22 травня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4