УХВАЛА
30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 330/913/17

провадження № 51-2988 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року

та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання пунктів 3, 4 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються: судове рішення, що оскаржується; правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.

Проте наведених положень процесуального закону скаржником не дотримано.
У поданій касаційній скарзі чітко не зазначено, які саме судові рішення оскаржуються.
У силу ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня.
Не погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями, засуджений у скарзі посилається на неповноту судового розгляду та невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Крім того, зазначаючи про незаконність оскаржуваних судових рішень, скаржник не наводить таких порушень, які тягнуть за собою їх обов`язкове скасування, на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 374, 412, 413, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.

Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури,

в скарзі не зазначено таких порушень норм права, які, на думку скаржника, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, касаційна скарга засудженого містить суперечності, оскільки, як вбачається з її змісту, скаржник не погоджується з судовими рішеннями обох інстанцій, однак у прохальній частині скарги просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху

й установити строк для усунення допущених недоліків.
При цьому, Суд роз`яснює засудженому, що для складання та подання касаційної скарги він може скористатись правовою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правовою допомогою, звернувшись до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, які її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3