КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/ 31/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 309, ч. ст. 190 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 р. щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез, Донецької області, громадянина України, українця, освіта професійна технічна, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 06.12.2010 року вироком Торезького міського суду Донецької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 01.11.2011 року вироком Торезького міського суду Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 21.06.2013 року вироком Торезького міського суду Донецької області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відбув покарання повністю,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Застосовано до ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Зобов`язано ОСОБА_7 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2928 грн. 64 коп. на рахунок проведення експертиз.
Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду встановлено, що 31.01.2017 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 12/1 неподалік комп`ютерного клубу «Х планета» у невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження № 0006334) всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995 року, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх об`ємом», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.06.2009 року № 589, умисно, незаконно, безкоштовно придбав наркотичний засіб метадон, який знаходився в медичному ін`єкційному шприці, який поклав до сумочки, яка знаходилась при ньому. Вказаними діями ОСОБА_7 став незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту наркотичний засіб метадон.
31.01.2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин працівниками поліції біля будинку № 12/1, що по вул. Ревуцького в м. Києві було зупинено ОСОБА_7 , який в подальшому в приміщенні Дарницького управління поліції о 21 годині 55 хвилин добровільно видав зі своєї сумки, яка була при ньому, медичний ін`єкційний шприц з прозорою рідиною, яка містить в собі наркотичний засіб метадон, масою 0, 084 г, яку ОСОБА_7 повторно, умисно, незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.
Крім того, 19.06.2017 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_7 маючи умисел, направлений на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, використовуючи карту № НОМЕР_1 емітовану в ПАТ «Державний ощадний банк України», для здійснення шахрайських дій, розмістив на сайті «OLX» оголошення про продаж дитячої коляски за ціною 2800 гривень, не маючи вказаної коляски в наявності, тобто не маючи реальної можливості виконати умови, передбачені в оголошенні щодо передачі майна. З метою приховування злочину та введення покупця в оману, в оголошенні було вказано ім`я продавця « ОСОБА_11 », та номер мобільного телефону « НОМЕР_2 ».
Так, в цей же день приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , отримавши телефонний дзвінок від ОСОБА_12 , представився ОСОБА_11 та завірив ОСОБА_12 у справжності оголошення та повідомив останню, що на наступний день відправить вказану дитячу коляску, проте необхідно сплатити передоплату у сумі 600 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 надав ОСОБА_12 неправдиві відомості щодо наявності коляски. Цього ж дня ОСОБА_12 , перебуваючи біля терміналу «Приват Банк», поповнила картковий рахунок № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_13 відкритий в ПАТ КБ «Приват банк» на суму 600 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на шахрайське заволодіння чужим майном, 20.06.2017 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні № 320 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 4/2, заздалегідь упакувавши у коробку каміння та лотки з під яєць, передав співробітниками ТОВ «Нова пошта» вказану коробку, при цьому вказавши у товарно-транспортній накладній № 2756 завідомо неправдиві відомості відправника: « ОСОБА_14 », та вказавши номер телефону « НОМЕР_2 », вказав оголошену вартість товару 2800 гривень, та опис відправлення «побутові речі».
В подальшому ОСОБА_7 , на підтвердження своїх намірів щодо відправки дитячої коляски, продовжуючи свої шахрайські дії, направлені на заволодіння чужим майном шляхом обману, надав ОСОБА_12 номер товарно-транспортної накладної, а саме: 2756, згідно якої вона повинна отримати замовлений товар, та повідомив останній про необхідність оплати повної вартості товару, а саме 2250 гривень, які необхідно перерахувати на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я нібито його дружини ОСОБА_15 . З метою виконання своїх зобов`язань, 21.06.2017 року, ОСОБА_12 перебуваючи біля терміналу поповнення за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Чорноморська, 14/9, вважаючи інформацію щодо відправлення ОСОБА_7 коляски достовірною, перерахувала на картковий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 2250 гривень, які отримав у розпорядження ОСОБА_7 .
Після цього, 21.06.2017 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_12 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_16 перебуваючи у приміщенні відділення «Нова пошта» № 1 м. Маріуполь за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Купріна, 10, при отриманні поштового відправлення № 2756, замість коляски виявили у відправленні каміння та лотки з-під яєць.
В свою чергу ОСОБА_7 розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 2850 гривень.
Також, 02.12.2018 року приблизно о 04 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне придбання наркотичного засобу метадон, перебуваючи біля будинку № 28 по вул. Вербицького в м. Києві, шляхом знаходження повторно умисно, незаконно, придбав наркотичний засіб метадон, масою 0,083 г, який знаходився в згортку з поліетилену, сховав до гаманця, який мав при собі, а сам гаманець поклав до лівої кишені куртки, в яку був одягнений, де став умисно повторно незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.
Того ж дня, 02.12.2018 року приблизно о 05 годині 15 хвилин поблизу будинку № 168 по вул. Харківське шосе в м. Києві працівниками поліції затримано ОСОБА_7 , у якого під час особистого обшуку в присутності двох понятих з гаманця, який знаходився у лівій кишені куртки, виявлено та вилучено поліетиленовий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору масою 0. 251 г, що в своєму складі містить наркотичний засіб метадон, масою 0,083 г, який ОСОБА_7 умисно, повторно, незаконно, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995 року, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх об`ємом», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.06.2009 року № 589, придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2019 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
У решті вирок суду просить залишити без змін.
За доводами прокурора, вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, з наступних підстав.
Прокурор зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд єдиною підставою вказав на усвідомлення обвинуваченим протиправності злочинної поведінки, проте, на переконання апелянта, суд не обґрунтував підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, що призвело до призначення покарання явно необґрунтованого, м`якого, не достатнього для виправлення особи винного та запобігання вчинення нових злочинів.
Також апелянт вказує на те, що обставини вчинення злочину, а саме вчинення шахрайства, як легкого способу збагачення за рахунок чужого майна, а також повторного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, ступінь тяжкості вказаних злочинів, наявність значної кількості судимостей в тому числі за вчинення тяжких злочинів (ч. 3 ст. 185 КК України), вчинення попередніх злочинів до повного відбуття покарання за попередніми вироками, відбування останнім покарання в умовах ізоляції, безперечно доводять протилежне, а саме те, що обвинувачений усвідомлював наслідки вчиненого кримінально караного діяння і зухвало ігнорував можливість отримати суворе покарання.
На думку прокурора, попередньо застосовані до ОСОБА_7 заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а отже не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого. Вказані обґрунтування доводять схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, у тому числі проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, а також його свідомого бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна. Отже обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.
Апелянт зазначає, що хоч місцевий суд і послався на наявність судимостей та рецидив злочинів обвинуваченого при призначенні основного покарання, проте, фактично, не врахував ці відомості, ухваливши незаконне рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням. Наявність обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочину, судимостей, відсутність працевлаштування та офіційного постійного доходу, незайнятість корисною працею, в сукупності свідчать про суспільну небезпеку особи обвинуваченого, та стверджувати, що незаконний спосіб збагачення слугує єдиним джерелом доходу останнього.
Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2018 року у справі №759/7784/15-к, розкаяння не повинно носити формальний характер. Окрім визнання особою факту вчинення злочину, каяття передбачає, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, проте, на переконання прокурора, матеріали кримінального провадження не містять таких даних.
Крім того прокурор вказує на те, що судом у вироку не відображено думку потерпілої щодо призначення покарання ОСОБА_7 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України залишити без змін.
За доводами захисника, апеляційна скарга з доповненнями прокурора є не обґрунтованою та безпідставною.
Адвокат ОСОБА_10 зазначає, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2019р. відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим, вмотивованим, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.
На переконання захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 обґрунтовано дійшов правильного висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, законно, обґрунтовано звільнив від призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.
На думку сторони захисту обставини, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, а також те, що ОСОБА_7 мав в минулому значну кількість судимостей, відбував покарання в умовах ізоляції, зухвало проігнорував той факт, що вчиняючи дане кримінальне правопорушення може бути позбавлений волі в черговий раз. ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя є не обґрунтованими та безпідставними.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду провадження не подавала, в зв`язку з чим та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 та просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, зважаючи, зокрема на допущені істотні порушення вимог КПК України при розгляді провадження, а саме, порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, в зв`язку з тим, що обвинуваченому не роз`яснювались наслідки розгляду провадження в такому порядку, фактично обвинувачений не допитувався та не досліджувались відомості про його особу, заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які з врахуванням позиції прокурора в судовому засіданні, також вказуючи на порушення судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не заперечували проти скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, заслухавши виступ учасників в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, які підлягають дослідженню щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України допитом обвинуваченого та дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
За змістом ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.
З аналізу ст. 349 КПК України можна виділити такі умови для проведення судового розгляду в порядку ч. 3 вказаної статті: 1) відсутність заперечень учасників судового розгляду щодо застосування процедури розгляду, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України; 2) погодження сторін із фактичними обставинами справи; 3) добровільність та істинність їхніх позицій; 4) переконаність суду в правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються, і позбавлення права на апеляційне оскарження.
Відсутність заперечень розуміється як погодження сторін судового розгляду із недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює ці факти. Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності й достатніми для доведення винуватості обвинуваченого. Суд зобов`язаний перевірити добровільність та істинність позиції сторін, які виявляються в особистісному волевиявленні на основі внутрішнього переконання й відсутності психічного або фізичного впливу на учасників судового процесу, а також розтлумачити наслідки застосування так званого «скороченого» судового розгляду. Ці умови є обов`язковими, їх недотримання робить проведення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України незаконним.
Проте, суд першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону на думку колегії суддів не дотримався.
Як вбачається з технічного запису судового засідання, на початку судового розгляду, після проголошення прокурором короткого викладу обвинувальних актів у даному кримінальному провадженні, судом було з`ясовано у обвинуваченого, що вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях він визнає повністю, після чого з`ясована думку прокурорів щодо порядку з`ясування обставин та перевірки їх доказами.
На це прокурор зазначив, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вину визнає повністю, то він пропонує розгляд провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.
Інший прокурор підтримав думку колеги.
Після цього головуючий запитав у обвинуваченого чи згоден він з запропонованим прокурором порядком дослідження доказів, на що отримав відповідь, що так.
Відразу після з`ясування позиції обвинуваченого, головуючий в порушення вимог КПК України, не з`ясовуючи, чи правильно обвинувачений розуміє зазначені обставини, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, не роз`яснюючи наслідків такого дослідження доказів у кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та навіть не постановлюючи відповідної ухвали про визнання недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні по тим фактичним обставинам справи, які ніким з учасників не оспорюються, та з приводу обсягу доказів, які будуть досліджуватися, запропонувала обвинуваченому розказати чи так все було, як вказано в обвинувальному акті.
На таку пропозицію головуючого обвинувачений промовчав, після чого, головуючий запропонувала прокурорам задавати питання обвинуваченому.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 2 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак, дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені у ст. 91 КПК України. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.
Як встановлено з аудіо запису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, допит обвинуваченого фактично не проводився, оскільки, допитував обвинуваченого виключно прокурор, запитання якого містили відповіді щодо обставин вчинення злочинних діянь. Такий допит обвинуваченого тривав, згідно журналу судового засідання та аудіо запису, приблизно 3 хв. (по трьох епізодах), а все судове засідання, включаючи оголошення обвинувальних актів прокурором, запитання прокурора та виступ сторін у судових дебатах склав 12 хв.
Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції, не з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зазначені обставини, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, не роз`яснив обвинуваченому наслідки такого дослідження доказів у кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та в подальшому фактично не здійснив допит обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 351 КПК України.
Крім того, з аудіо запису судового засідання вбачається, що суд як не постановлював ухвалу про обсяг та порядок дослідження письмових доказів у провадженні, так і не досліджував їх в судовому засіданні, не дивлячись на те, що прокурор надав суду та намагався зазначити перелік відомостей про особу, які підлягають дослідженню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, на що обґрунтовано звернули увагу апеляційної інстанції як прокурор, так і захисник, а тому вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 та ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду в суді першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідити обставини провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. І якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, як така, що містила вимогу про скасування вироку.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
__________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4