КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2542/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2020 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, а саме до 01.06.2020 року включно із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, учня 8-го класу Миколаївської ЗОШ № 26 (дистанційна форма навчання), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційну скаргу подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 . В ній просив поновити строк на апеляційне оскарження, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2020 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор просить суд звернути увагу на тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, покарання, передбачене за вчинення такого кримінального правопорушення, його характер та обставини.
На думку прокурора, слідчим суддею не взято до уваги існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які досі не втратили актуальності.
Крім того, у слідчого судді не було жодних правових підстав для визначення перебування підозрюваного під домашнім арештом саме за зазначеною в ухвалі адресою, а не за місцем реєстрації останнього.
Щодо порушення строку на апеляційне оскарження, прокурор зазначив, що копію ухвали було отримано на наступний день, тобто 24.04.2020 року, а тому вважає причини для пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення підозрюваного, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Апеляційну скаргу було подано прокурором 28.04.2020 року, отже остання є такою, що подана в межах передбаченого законом строку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не були дотримані.
Зокрема, органом досудового розслідування зазначено, що 01.03.2020 року близько 14 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання, за адресою будинок АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті двом особам, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи кухонні ножі, наніс численні удари в груди та по тулубу своєї рідної тітки ОСОБА_12 та її малолітнього сина ОСОБА_13 .
На місці вчинення кримінального правопорушення, неповнолітній ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не зміг завершити злочин з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений сторонніми особами, які прибули на місце події.
Згідно довідки №509 від 02.03.2020 року у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді численних проникаючих колото-різаних ран грудної клітини, проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням шлунково-ободової зв`язки, гемоперитоніум, постравматичний двобічний гемо-пневмоторакс, постгеморагічна анемія, геморагічний шок, численні колото-різані рани шиї та верхніх кінцівок.
Згідно довідки № 508 від 02.03.2020 року у малолітнього ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, постравматичний гемопневмоторакс зліва.
01.03.2020 року неповнолітнього ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
02.03.2020 року неповнолітньому ОСОБА_8 слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області за погодженням із прокурором повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 п.2 ч.2 ст.115 КК України.
03.03.2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Арештному домі ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України, строком на 30 діб, тобто до 30.03.2020 року (включно).
25.03.2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Арештному домі ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України, до 23.04.2020 року (включно).
21.04.2020 року старший слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 за погодженням із прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до Київо-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, а саме до 01.06.2020 року включно із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.
З урахуванням зазначеного, посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, заслуговують на увагу.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також, колегія суддів враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі, існують та підтверджуються матеріалами провадження.
У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , просив скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2020 року та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи вищенаведене, виходячи з повноважень колегії суддів щодо розгляду апеляційної скарги прокурора виключно в її межах, колегія суддів переглядає оскаржувану ухвалу в межах апеляційних вимог апелянта, та за таких обставин приходить до висновку про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, а саме до 01 червня 2020 року включно із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3