Провадження № 11-кп/4808/86/20
Івано-Франківській апеляційний суд
судді ОСОБА_1 стосовно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року відносно ОСОБА_2 за ст.ст.146 ч.2, 186 ч.2, 189 ч.2, 289 ч.2 КК України
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки, з покладенням відповідних обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
Прокурор та потерпілий подали апеляційні скарги, в яких не погодились з призначенням покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, більшістю, було прийнято рішення, яким вирок місцевого суду залишено без змін.

В той же час, вважаю, що апеляційні скарги потерпілого та прокурора підлягали до задоволення, вирок суду першої інстанції необхідно було скасувати, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання, з ухваленням нового вироку з призначенням покарання без застосування ст. 75 КК України.

На мою думку, по даному провадженню, з урахуванням змісту обвинувачення, яке визнано судом доведеним, а саме про те, що ОСОБА_2 вчинив: «вимогу передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб; незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; відкрите викрадення чужого майна поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно; незаконне позбавлення волі та викрадення людини за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань», даних про особу обвинуваченого, неприпустимо призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Покарання, визначене судом першої інстанції є явно несправедливим через м`якість.

Призначення такого покарання, не відповідає меті та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. 50 та ст. 65 КК України, створює ілюзію безкарності та підвищує рівень злочинності, крім того, не сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Судова система внаслідок цього зазнає репутаційних втрат. Якщо злочин сприймається суспільством як значний, а суди призначають таке невідповідне злочину покарання, то це не сприяє відновленню довіри до судової влади як зі сторони потерпілих, так й зі сторони широкої громадськості.

Прийняття судом першої інстанції рішення про звільнення ОСОБА_2 від відбуття покарання та подальшого залишення такого покарання колегією суддів без змін, на мою думку, є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Суддя ОСОБА_1