1Справа № 335/1836/20 1-кп/335/543/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

провівши в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000082 від «09» січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000082 від «09» січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту за участі сторін та інших учасників кримінального провадження, оскільки вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України і підстави для його повернення прокурору відсутні.

Потерпіла та його представник, обвинувачений та його захисники, кожний окремо, проти призначення провадження до судового розгляду не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд доходить до наступного висновку.

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст.32,33 КПК України підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України або зупинення провадження, не має.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, а тому, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за вказаним обвинувальним актом до розгляду в судовому засіданні.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпіла, представник потерпілого, обвинувачений, захисники.

Клопотань від учасників провадження щодо витребування документів, виклику свідків під час підготовчого судового засідання від сторін не надійшло.

Сторони не позбавлені права заявити клопотання щодо виклику для допиту осіб, витребування документів чи речей, зокрема, і під час безпосередньо судового розгляду згідно положень ст.350 КПК України.

До суду надійшов позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином.

У судовому засіданні потерпіла та її представник заявили клопотання про прийняття до розгляду цивільного позову.

Проти прийняття до розгляду цивільного позову та залучення ОСОБА_6 цивільним позивачем, а ОСОБА_4 цивільним відповідачем, учасники кримінального провадження не заперечували.

Відповідно до п.10 ст.56 КПК України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зважаючи на ті обставини, що потерпілою ОСОБА_4 подано позов про відшкодування збитків, завданих злочином, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_4 та залучити ОСОБА_4 до участі у кримінальному провадженні цивільним позивачем, а ОСОБА_6 цивільним відповідачем.

Окрім того, стороною захисту заявлено клопотання про об`єднання даного кримінального провадження із кримінальним провадження відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України, яким вже здійснюється судовий розгляд відносно ОСОБА_10 , оскільки у ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а тому їх розгляд в одному провадженні є доцільним для всебічності, повноти і об`єктивності дослідження і вирішення кримінального провадження та для захисту прав обвинуваченого.

Прокурор та представник потерпілої, потерпіла проти об`єднання кримінальних проваджень заперечують, посилаючись на недоцільність об`єднання проваджень, оскільки в кожному із проваджень окремо, потерпілі мають одночасно і статус свідків.

Норми статті 334 КПК України передбачають, що матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 України, у якому проведено підготовче судове засідання та кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для об`єктивного, повного і всебічного дослідження обставин інкримінованих обвинуваченому злочинів, задля забезпечення повноти та ефективності судового процесу, процесуальної економії та прийняття справедливого рішення, недопущення порушення права обвинуваченого на захист, доцільність проведення одного судового провадження по всім епізодам правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , матеріали кримінального провадження щодо нього, необхідно об`єднати в одне провадження із судовим провадженням, яке вже здійснюється судом.

До того ж, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування продовжують існувати.

Представник потерпілої просив продовжити відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на ті обставини, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують і не зменшилися.

Потерпіла також просить продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід, оскільки обвинувачений мешкає з нею в одному під`їзді, має негативні стосунки із сусідами, є суспільно небезпечним.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просили суд змінити запобіжний захід обраний обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, подавши письмове клопотання. В обґрунтування клопотання сторона захисту зазначила, що стороною обвинувачення не обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу та продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім позитивних характеристик обвинуваченого, обвинувачений має на утриманні непрацездатну дружинуінваліда 3 групи по зору, матір інваліда 2 групи, а сам обвинувачений має хронічні захворювання, раніше був прооперований і потребує постійного медичного нагляду, а стан здоров`я обвинуваченого при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не досліджувався. Просять змінити запобіжний захід, однак з метою усунення будь-яких ймовірних ризиків, на домашній арешт в нічний час доби не за місцем постійного проживання обвинуваченого, а за місцем проживання його матері, яка є особою похилого віку, інвалідом і потребує сторонньої допомоги.

Захисник ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора посилаючись на ті обставини, що форма і порядок подання клопотання не відповідають вимогам закону, клопотання вручено прокурором за 5 хвилин до судового засідання, до клопотання не додано жодного додатку, а відносно ОСОБА_6 можливо обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, що у свою чергу нівелює ризик впливу на потерпілу та свідків, оскільки просить його застосувати не за місцем постійного проживання обвинуваченого, а за місцем проживання його матері ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, інвалідом і потребує сторонньої допомоги, яку до затримання їй надав її син обвинувачений ОСОБА_6 , про що вона надала відповідну письмову заяву. До клопотання долучені документи, які підтверджують право власності ОСОБА_11 на квартиру у АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисників і просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби за місцем проживання матері, якій він до затримання надавав допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

А тому, виходячи з даних положень процесуального закону, суд на стадії підготовчого провадження має обрати запобіжний захід, а не продовжити його.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Звертаючись із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу, прокурор не врахував положення ч. 3 ст.315 КПК України та у порушення ч.2 ст.184 КПК України до клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , не додав копій матеріалів, якими обґрунтовуються доводи цього клопотання та підтвердження того, що й обвинуваченому надані такі копії не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року), одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. А у справі «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року) Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду; знищити або переховати речові докази; незаконно впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявні ризики, передбачені пунктом 1 частиною першою ст. 177 КПК України.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19.11.2012 в п. 62 зазначив: «Суд наголошує, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

При вирішенні питання щодо доцільності застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою крім наявності ризиків, суд в сукупності оцінює всі обставини.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до висновку, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_10 діяння та суворість ймовірного покарання свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Між тим, ризик, передбачений п. 2 ч.1 ст.177 КПК України, як зазначає прокурор, а саме ризик знищити або переховати речові докази, з огляду на стадію кримінального провадження та недоведеність цього ризику органом досудового розслідування, суд вважає недоведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявленого стороною обвинувачення, то ймовірний ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків, з урахуванням тих обставин, що потерпіла та свідки мешкають в одному під`їзді з обвинуваченим, має під собою певне підґрунтя, з урахуванням думки у судовому засіданні потерпілої, проте вказаного ризику можна уникнути шляхом покладення на обвинуваченого обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то вказаний ризик є необґрунтованим та не конкретизованим, викладеним абстрактно, та є лише припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Тим паче, ОСОБА_6 раніше не судимий, будь-яких підстав, що підтверджують його наміри вчинити інше кримінальне правопорушення не надано.

Вивченням особи ОСОБА_6 , з наданих стороною захисту доказів, встановлено, що ОСОБА_6 є особою пенсійного віку 1954 року народження, з 2004 року є пенсіонером за віком, пенсію отримав у відповідності до категорії працівників, віднесених до Списку №1, має з 2015 року хронічне захворювання нирок, печінки, переніс операцію і потребує постійного медичного нагляду, має міцні соціальні зв`язки, з 1979 року мешкає за місцем реєстрації з дружиною ОСОБА_12 , яка є інвалідом 3 групи, має хронічні захворювання і потребує оперативного втручання, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні мати пенсійного віку ОСОБА_11 1926 р.н.інваліда 2 групи, яка потребує сторонньої допомоги, існують міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, раніше не судимий.

Суд дійшов висновку, що наявні ризики, передбачені п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, вказаним прокурором і не наведено переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у обвинуваченого наміру перешкоджати ходу судового розгляду в такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Суд враховує, що відповідно до п. 60 Рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі „Єлоєв проти України зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення судового розгляду, явки даної особи у судові засідання, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволення клопотання про продовження відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне змінити запобіжний захід, який діє до 08.03.2020 року у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом із тим, з урахуванням наявного ризику ймовірного впливу на потерпілих і свідків, які мешкають в одному під`їзді з обвинуваченим, з урахуванням доводів сторони захисту, суд вважає доцільним застосування домашнього арешту за місцем проживання матері обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово строком на 2 місяці - починаючи з 04 березня 2020 року по 04 травня 2020 року включно з покладенням на обвинуваченого відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК певних обов`язків, а саме: прибути до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому цілодобово не відлучатись з місця проживання, якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом слідчого або суду;з`являтися за кожною вимогою до суду за першим викликом і у призначений час; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;здати на зберігання до повноважного органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 56, 128, 217,334, 314-316,350 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000082 від «09» січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б на 11 годину 00 хвилин 13 березня 2020 року.

Визнати ОСОБА_4 цивільним позивачем, а ОСОБА_6 - цивільним відповідачем у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Копію позовної заяви ОСОБА_4 вручити цивільному відповідачу.
Об`єднати кримінальне провадження № 002071 - № 335/1015/20, 1кп/335/505/2020 в одне провадження із кримінальним провадженням № 0000082 № 335/1836/2020 № 1-кп/335/543/2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, під одним загальним судовим № 335/1015/20, 1-кп/505/2020 та у подальшому вважати кримінальним провадженням № 335/1015/20,1-кп/335/505/2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.296 КК України.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Змінити раніше обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово строком на 2 місяці - починаючи з 04 березня 2020 року по 04 травня 2020 року включно.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно після оголошення цієї ухвали.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-прибути до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому цілодобово не відлучатись з місця проживання, якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом слідчого або суду;

- з`являтися за кожною вимогою до суду за першим викликом і у призначений час;

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;

- здати на зберігання до повноважного органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 04 травня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, потерпілих, представника потерпілих, обвинуваченого, захисників.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1