Справа 367/7546/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1709/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
суддів: ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2020 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України повернуто прокурору. Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинуваченому висунуте не конкретне обвинувачення, яке унеможливлю здійснення належного захисту від цього обвинувачення. Обвинувальний акт фактично не затверджений прокурором, оскільки не містить печатки прокуратури на підпис прокурора. Окрім того у обвинувальному акті та додатках до нього зазначені різні номери кримінального провадження у якому здійснювалось досудове розслідування. Вказані вище недоліки обвинувального акту на думку суду перешкоджали призначенню судового розгляду за цим актом, у зв`язку з чим він підлягав поверненню прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурора із доповненнями указано на незаконність ухвали та необхідність її скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги послався на те, що даний обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому містяться обставини вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, дана правова кваліфікація дій обвинуваченого та сформульоване обвинувачення. Написання реєстраційного номеру кримінального провадження без однієї цифри вважав технічною опискою, яка не перешкоджає призначенню судового розгляду. Послався і на те, що діючий КПК України не передбачає необхідності проставлення печатки на підписі прокурора при затвердженні обвинувального акту. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт до Ірпінського міського суду Київської області на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурорів, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, підтвердили доводи, викладені у ній та просили її задовольнити;
захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з огляду на таке.
За змістом п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право ухвалити рішення про повернення обвинувального акта прокурору у випадку коли він не відповідає вимогам КПК України. Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, відповідність обвинувального акта вимогам КПК України передбачає не лише його відповідність положенням закону які визначають перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, але відповідність положенням закону які регламентують порядок його складання, підписання і затвердження, а також надання необхідних додатків, які є невід`ємною частиною цього акта.
Відповідно до ч.1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підлягає затвердженню прокурором. Судом першої інстанції обґрунтовано, із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону зроблені висновки про те, що затвердження обвинувального акту прокурором передбачає необхідність як його підпису, так і скріплення підпису печаткою. Між тим, підпис прокурора, який затверджував обвинувальний акт печаткою не скріплений. Наведене дає підстави стверджувати те, що обвинувальний акт прокурором фактично не затверджений, що указує на його невідповідність вимогам закону та є перешкодою для призначення судового розгляду за цим актом. Висновки суду першої інстанції у ці частині ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер. Між тим, номер кримінального провадження, який зазначений у обвинувальному акті не відповідає вимогам закону, оскільки фактично є числом, яке містить 16 цифр. Це указує на те, що реєстраційний номер кримінального провадження у обвинувальному акті фактично не зазначений. Дана обставина унеможливлює ухвалення судом рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у обвинувальному акті та додатках до обвинувального акта зазначені різні реєстраційні номери кримінального провадження. Проте будь-яких об`єктивних даних, які би указували на те, що у додатках до обвинувального акта указаний правильний реєстраційний номер кримінального провадження, матеріали кримінального провадження не містять. Наведене указує на невідповідність обвинувального акта вимогам закону, що є перешкодою до призначення судового розгляду за цим обвинувальний актом.
Обґрунтованими на думку колегії суддів є і висновки суду першої інстанції в частині невідповідності обвинувального акта вимогам закону, в частині формулювання обвинувачення.
Так, суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України повинен з`ясувати те чи сформульоване у обвинувальному акті обвинувачення. Аналіз положень п.13 ч.1 ст.3, ст. 20, ст.91 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього. Зазначені положення закону перебувають у відповідності із практикою Європейського суду із прав людини, який неодноразово у рішеннях наголошував на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, щодо якої порушено кримінальну справу, а також на те, що надання повної та детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення повинно розглядатися у контексті наявності у обвинуваченого права підготуватися до свого захисту (рішення у справах Абрамян проти Російської Федерації, Пелісьє та Сассі проти Франції, Даллос проти Угорщини та інші). Цих вимог закону при формулюванні ОСОБА_9 обвинувачення у повній мірі дотримано не було. Зокрема, ОСОБА_9 у вину поставлено вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, об`єктивна сторона якого містить наслідки у вигляді смерті особи внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Між тим сформульоване обвинувачення не містить у собі посилання на факт смерті потерпілого ОСОБА_10 із зазначенням її часу та місця. При цьому посилання у обвинуваченні на наявність прямого причинного зв`язку смерті потерпілого із тілесними ушкодженнями не виключає необхідності формулювання наслідків злочину у виді смерті, оскільки наслідки злочину та наявність причинного зв`язку між діянням і наслідками є окремими самостійними складовим об`єктивної сторони злочину. Суд звертає увагу на те, що у обвинувальному акті слідчим не конкретизовано внаслідок яких конкретних тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого, а зроблене перерахуванням усіх виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Колегія суддів вважає, що таке формулювання обвинувачення значно звужує можливості здійснення від нього захисту, за свої змістом є не конкретним і фактично повинно розцінюватись таким, яке не сформульоване.
Наведене у свої сукупності указує на правильність, законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом у зв`язку із чим судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акта прокурору.
Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом рішення. Так, прокурором у апеляційній скарзі процитовані положення Конституції України та кримінального процесуального закону та зроблені висновки про відповідність обвинувального акта вимогам закону. Доводів які би заслуговували на увагу щодо незаконності ухвали суду першої інстанції та обґрунтування цих доводів із посиланням на відповідні положення закону апеляційна скарга не містить. Щодо обґрунтованості обвинувачення, то мотиви за яких колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги у цій частині зазначені вище. Колегія суддів звертає увагу на те, що стороною фактично ототожнюються поняття наслідків злочину із наявність причинного зв`язку між діянням та наслідками, що є свідченням не конкретності висунутого обвинувачення. Можливість зміни обвинувачення у ході судового розгляду не дає підстав для призначення судового розгляду із обвинуваченням, яке є не конкретним, оскільки зміна обвинувачення у суді, відповідно до ч.1 ст. 338 КПК України, можлива лише у випадку встановлення нових фактичних обставин злочину під час судового розгляду. Діючий КПК України не передбачає можливості призначення судового розгляду за обвинувальним актом у якому сформульоване не конкретне обвинувачення під умовою можливої зміни прокурором обвинувачення у ході судового розгляду. Колегія суддів враховує те, що положеннями КПК України не передбачається можливості врахування наявності технічних помилок при перевірці відповідності обвинувального акта вимогам закону. Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що не зазначення у обвинувальному акті реєстраційного номері кримінального провадження унеможливлює ухвалення судом першої інстанції будь-якого рішення, окрім як повернення обвинувального акті прокурору для усунення цього недоліку. Щодо наявності печатки при затвердженні обвинувального акті, то мотиви, які були викладені судом першої інстанції заслуговують на увагу, колегія суддів із ним погодилась у повному об`ємі.
Ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2020 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Підстав для зміни чи скасування застосованого щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу колегія суддів не вбачає та залишає цей запобіжний захід без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2020 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК залишити без змін.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишити без змін тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________________ _________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4