Справа № 635/9317/19
Провадження по справі №1-кп/635/573/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
секретар судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н ОВ И В:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Так, злочини, вчинення яких інкримінуються ОСОБА_5 , є тяжкими злочинами, за один із яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому знаходячись на волі, ОСОБА_5 , може переховуватися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_5 може вчинити інший злочин, про що, зокрема, свідчить раніше вчинені ним злочини, а також те, що під час проведення огляду місця події 09 жовтня 2019 року в автомобілі марки «Фордсієрра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , були виявлені та вилучені ряд предметів, які свідчать про готування обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 обґрунтовується продовженням існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за один із яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому знаходячись на волі, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_6 може вчинити інший злочин, про що, зокрема свідчить раніше вчинені ним злочини, а також те, що під час проведення огляду місця події 09 жовтня 2019 року в автомобілі марки «Форд Сієрра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , були виявлені та вилучені ряд предметів, які свідчать про готування обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може вчиняти дії, спрямовані на здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, які викривають його у вчиненні злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21-00 години до 06-00 години за місцем реєстрації останнього, про що подав письмове клопотання. Вказав, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Разом з тим, прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування. Вказав, що його підзахисний раніше не судимий,на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, з 2018 року перебуває в цивільному шлюбі із ОСОБА_10 , за місцем мешкання характеризується позитивно. Також позитивну характеристику на ОСОБА_6 надала Громадська організація «Товариство ветеранів АТО», членом якого він є. ОСОБА_11 як учасник бойових дій має нагороду «Учасника АТО» та нагороду «Учасника бойових дій». Крім того, бажає відшкодовувати витрати та збитки у цьому кримінальному провадження, для чого йому потрібно працювати.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Представник потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд бере до уваги, що останні обвинувачуються у вчиненні низки злочинів, в тому числі тяжких, за один із яких передбачено покарання на строк до 10 років.
Суд також враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інкримінованих їм злочинів, наявність у останніх спеціальних навичок поводження зі зброєю та вибуховими пристроями, внаслідок проходження ними служби в Збройних силах України, те, що вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вчинені групою осіб, загально небезпечним способом, та відбувалися на території поблизу приміщення Люботинського професійного ліцею, а тому несли небезпеку для життя та здоров`я громадян.
Отже, враховуючи дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватим, характер та конкретні обставини вчинення інкримінованих їм злочинів, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинувачених є об`єктивні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане , якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку суду з огляду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 УПК України, оскільки на теперішній час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинувачених, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.
Також суд вважає, що у обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні низки умисних тяжких злочинів, що свідчить про їх схильність до вчинення правопорушень.
За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Посилання захисників на те, що обвинувачені мають родину, постійне місце проживання, позитивно характеризуються, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішення питання про призначення покарання, однак не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, дані про особу обвинувачених, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не розпочатий, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 23 квітня 2020 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 23 квітня 2020 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Суддя ОСОБА_1