Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/128/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0007026за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.04.2019 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнано винним і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22.04.2019 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, пом`якшивши обвинуваченому покарання на підставі ст.69 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано те, що останній визнавав вину в повному обсязі, наявності 4 пом`якшуючих обставин - щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, повне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій, відсутності тяжких наслідків, цивільних позовів та обтяжуючих обставин. Під час досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_7 активно сприяв правоохоронним органам у розкритті злочину щодо нього, щиро каявся у вчиненому злочині, вину визнавав у повному обсязі з моменту реєстрації в ЄРДР кримінального провадження стосовно нього, не переховувався від правоохоронних органів та суду, правдиво розповів про всі відомі йому обставини вчиненого кримінального правопорушення. Така його поведінка є позитивною, суспільно корисною, свідчить про усвідомленні ним протиправності вчиненого діяння. В судовому засіданні обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Крім того, ОСОБА_7 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, він має стійки соціальні зв`язки: має сім`ю, проживає разом із дружиною, на даний час працевлаштований. На обліку у психлікарні не перебуває.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 12.09.2019 року близько 05 год. 20 хв. проходив по вул.Соборній у м.Кропивницькому біля кафе «Шашличний двір», та побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка проходила повз приміщення вказаного кафе та тримала в руці жіночу сумку синього кольору. Розуміючи, що у сумці потерпілої ОСОБА_9 може бути майно, яке має матеріальну цінність, у ОСОБА_7 у цей час виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. У подальшому, діючи з вказаним умислом, повторно, з корисливих мотивів та метою наживи, ОСОБА_7 наблизився зі сторони спини до потерпілої ОСОБА_9 та схопив жіночу сумку, яку потерпіла тримала в лівій руці, після чого відкрито, шляхом ривка вирвав з лівої руки потерпілої ОСОБА_9 жіночу сумку зі штучної шкіри синього кольору, в якій знаходилось майно на загальну суму 2068 грн.67 коп. З викраденим ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скаргу захисника, прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України та доведеність його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні в апеляційній скарзі ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд вирок суду у цій частині не перевіряє.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.186 ч.2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабі), вчинений повторно.

Що стосується тверджень апеляційної скарги захисника про надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів вважає їх слушними.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України - покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання суд, крім іншого, має призначати покарання, максимально індивідуалізуючи його, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Дотримання судом зазначених правил в їх сукупності має гарантувати досягнення визначених кримінальним законом цілей покарання, призначення законних і справедливих покарань, адекватних суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі винного.

При цьому, відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Згідно вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував, що він характеризується позитивно, офіційно не працює, одружений, на обліку психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин під час іспитового строку.
Також суд першої інстанції зазначив обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні малолітньої дитини та зазначив, відповідно до ст.67 КК України про відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Поряд з цим, враховуючи наведене, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, що виразилось у тому, що ОСОБА_7 , вчинивши 12.09.2019 року кримінальне правопорушення вже 03.10.2019 року, згідно розписки потерпілої ОСОБА_9 повністю відшкодував завдану їй шкоду, претензій вона до нього не має, і тільки 31.10.2019 року йому слідчим була вручена змінена підозра. (т.1 а.п.30, 64). Крім того, колегіє суддів встановлено відсутність обставин, що обтяжують ОСОБА_7 покарання.
Вказані вище обставини на переконання колегії суддів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вважає за можливе за ч. 2 ст. 186 КК України застосувати вимоги положень ст. 69 КК України та пом`якшити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї частини статті Особливої частини цього Кодексу. Саме таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів також враховує і усталену судову практику ЄСПЛ, згідно якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 (Baklanov v. Russia) та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 (Frizen v. Russia).
У п.38 свого рішення в справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 (Izmailov v. Russia) ЄСПЛ встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи», що не було, на думку колегії суддів, дотримано судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши до нього положення ст.69 КК України.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22.04.2019 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4