Справа №463/2788/20
Провадження №1-кс/463/1659/20
У Х В А Л А

27 травня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 18 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в:

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 18 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим. Просить скасувати вказану постанову та залучити скаржника як потерпілого у кримінальному провадженні №001340.

Скаргу мотивує тим, що слідчим ТУ ДБР розташованого в м. Львові ОСОБА_4 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим. Вважає дану постанову безпідставною, невмотивованою та необґрунтованою. Зазначає, що КПК України жодним чином не вимагає надання доказів того, що заявнику завдана шкода для визнання потерпілим.

В судовому засіданні скаржник пояснив, що досудове провадження розпочато на підставі його заяви про вчинення злочину старшим експортом сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та начальником автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України ОСОБА_6 , на його думку такі видали завідомо неправдиві висновки експертиз №1/76 від 12.02.2015 та №1/75 від 16.05.2015, створивши штучні докази його обвинувачення і надавши їх органам досудового розслідування, чим скоїли кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.384 КК України.
Суб`єкт оскарження слідчий, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних пояснень на адресу суду не скерував. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, вважаю, що така підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Частина перша ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст.55 КК України).

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

18 березня 2020 року слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №001340 від 29.11.2019 (а.с.3).

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №001340 від 29.11.2019 за ч.2 ст.384 КК України, внесено відомості за заявою ОСОБА_3 згідно якої останній вказує на можливе вчинення злочину старшим експортом сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та начальником автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУ МВС України ОСОБА_6 , які на його думку видали завідомо неправдиві висновки експертиз №1/76 від 12.02.2015 та №1/75 від 16.05.2015, створивши штучні докази обвинувачення і надавши їх органам досудового розслідування у кримінальному провадженні де він являється обвинуваченим, чим скоїли кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.384 КК України.

Отже, оскільки ОСОБА_3 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього, і саме з приводу цих обставин внесено дані в ЄРДР та здійснюється розслідування, а обставини передбачені ч.5 ст.55 КПК України відсутні, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу задоволити та скасувати оскаржувану постанову слідчого.

В той же час, слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги в частині зобов`язання слідчого винести постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілим, оскільки згідно із ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Керуючись вимогами статей 55, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_3 - задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 18 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001340 від 19.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 28.05.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1