Єдиний унікальний номер № 201/9270/13-к
Номер провадження 1-кп/201/762/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 жовтня 2019 року з Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного 05 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному 05 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України призначене підготовче судове засідання на 07 листопада 2019 року.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкримінований їй злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України. При цьому, висловила думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом.

Потерпілий ОСОБА_4 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом та заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про звільнення її від кримінальної відповідальності, вважаючи його необґрунтованим і просив відмовити.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України та зазначив, що підстав для повернення вказаного обвинувального акту прокурору він не вбачає. При цьому, не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальності за інкримінований останній злочин, вважаючи його обґрунтованим.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до частини 1 статті 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КПК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Диспозиція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися майном.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Так, виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, викладеному в обвинувальному акті, ОСОБА_5 у вересні 2011 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 уклала усну угоду із дружиною засновника та господаря ПП «ЛарінА.Ю.» ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , згідно якої, ОСОБА_5 фактично буде виконувати функції торгового представника ПП «Ларін А.Ю.», а ОСОБА_4 зобов`язується надавати ОСОБА_5 грошову винагороду за виконану роботу. При цьому, ОСОБА_5 заповнила бланк договору про повну матеріальну відповідальність із ПП « ОСОБА_4 », відповідно до якого вона виконувала роботу торгового представника, що пов`язана із збереженням товарно-матеріальних цінностей і прийняттям на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, однак, користуючись виниклими між нею та ОСОБА_4 довірливими відносинами, наполягала на тому, щоб вказаний договір не був підписаний ОСОБА_4 , на що останній погодився. У подальшому, у період часу з вересня 2012 року до січня 2013 року, ОСОБА_5 , керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, розуміючи, що контрагенти ПП « ОСОБА_4 » фактично сприймають її, як торгового представника ПП «Ларін А.Ю.», отримала від останніх грошові кошти у розмірі 18 365 гривень 21 копійку за раніше поставлений товар, які в подальшому не повернула ОСОБА_4 на виконання усної домовленості, а використала на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Отже, обвинуваченій ОСОБА_5 інкримінується, що у період часу з вересня 2012 року до січня 2013 року, вона, керуючись злочинним умислом, з корисливих мотивів, отримала від контрагентів ПП « ОСОБА_4 » грошові кошти у розмірі 18 365 гривень 21 копійку за раніше поставлений товар, які в подальшому не повернула ОСОБА_4 на виконання усної домовленості.

При цьому, як слідує з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинуваченій ОСОБА_5 інкримінується отримання грошових коштів від декількох контрагентів ПП « ОСОБА_4 ».

Проте, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у формулюванні обвинувачення не вказане місце та спосіб вчинення злочину, зокрема, місце отримання обвинуваченою ОСОБА_7 грошових коштів від контрагентів ПП « ОСОБА_4 », як і не зазначено у який спосіб ОСОБА_5 були отримані грошові кошти, анкетні дані контрагентів, їх кількість та суму грошових коштів, переданих кожним з них ОСОБА_5 , що є предметом доказування та має суттєве значення для кримінального провадження.

При цьому, прокурор, який склав обвинувальний акт обмежився лише зазначенням адреси місця реєстрації та проживання потерпілого ОСОБА_4 , де, як зазначено в обвинувальному акті, у вересні 2011 року, тобто за рік до безпосереднього отримання ОСОБА_5 грошових коштів від контрагентів ПП « ОСОБА_4 », між обвинуваченою ОСОБА_5 та дружиною потерпілого ОСОБА_6 укладено усну угоду, згідно якої ОСОБА_5 фактично буде виконувати торгового представника ПП «Ларіна А.Ю.» і отримувати за це грошову винагороду від ОСОБА_4 , що не є місцем вчинення злочину, адже, виходячи із змісту обвинувального акту, в інкримінований обвинуваченій період з вересня 2012 року до січня 2013 року за адресом реєстрації та проживання потерпілого ОСОБА_4 обвинувачена ОСОБА_5 , вочевидь, ніяких грошових коштів від контрагентів не отримувала.

Водночас, в обвинувальному акті відсутні відомості та посилання прокурора на те, що органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального проваджен місце вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення встановити неможливо.

Отже, ураховуючи наведене, прокурором всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказане місце та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, що, у свою чергу, позбавляє суд об`єктивної можливості визначити таке суттєве питання, як підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, адже, у разі встановлення непідсудності вказаного кримінального провадження цьому суду, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право прийняти лише рішення про направлення такого обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

При цьому, лише після вирішення питання про підсудність даного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, суд має право прийняти рішення про призначення судового розгляду, за відсутності обставин, що свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, виходячи з наведеного, формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як спосіб та місце вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_5 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останньої на захист під час досудового розслідування, яке не може бути поновлене судом та унеможливило визначення питання про підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а, відтак, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

У той же час, дійшовши до висновку про повернення даного обвинувального акту прокурору, з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі, і через неможливість визначення питання про підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальності за інкримінований останній злочин, не підлягає розгляду.

Отже, за таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, на підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 42, 91, 291, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 00 хвилин 14 лютого 2020 року.

Головуючий - суддя ОСОБА_1