Постанова

Іменем України
09 червня 2020 р.

м. Київ

справа №397/864/19
провадження № 51-6332 км 19

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000188, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого в останній раз 28.11.2016 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області з урахуванням внесених змін вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.17року за ч. 3 ст. 185, 69, 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, будучи особою, засудженою до обмеження волі, самовільно залишив місце обмеження волі.
Злочин вчинено за такихобставин.

Так, ОСОБА_6 відбуваючи з 19 серпня 2016 року покарання у виді обмеження волі за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 рокув ДУ «Олександрівський ВЦ (№ 104)», 06 травня 2019 року, приблизно о 14 год, перебуваючи згідно наказу № 146/АТ-19 від 03.05.2019 року про надання дозволу короткочасного виїзду за ДУ «Олександрівський ВЦ (№ 104)», на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Обласний протитуберкульозний санаторій для дорослих Кіровоградської обласної ради», що розташований по вул. Санаторній, 1 в м. Знам`янка Кіровоградської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи, що строк відбування ним покарання не завершився та він не має права залишати територію медичної установи без відповідного дозволу адміністрації установи, таємно, з особистих спонукань, самовільно з метою ухилення від відбування покарання залишив територію лікувального закладу, що є межами ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)», та поїхав до с. Красносілля Олександрівського району Кіровоградської області, де був затриманий працівниками ДУ «Олександрівський виправний центр (№ 104)».

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він є інвалідом 3 групи та його характеризуючі дані. Просить рішення апеляційного суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Крім того зазначає про те, що ним було подано клопотання про його участь у розгляді скарги в суді апеляційної інстанції, однак апеляційним судом порушено його право передбачене ст. 401 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор вважає, що касаційна скарга засудженого, є необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки судів щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, за встановлених обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі на показаннях засудженого, який визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння і в касаційній скарзі не заперечуються.

У касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 не погодившись з вироком місцевого суду оскаржив його в суд апеляційної інстанції. При цьому ні в апеляційній скарзі, ні в окремому клопотанні не виявляв бажання бути присутнім при розгляді його скарги в апеляційному суді. Тому доводи засудженого про порушення його права відповідно до ст. 401 КПК України є необґрунтованими.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпні мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При цьому апеляційний суд належним чином перевірив і спростував доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання, тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу внаслідок суворості, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, усі обставини справи, у тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, а також пом`якшуючі покарання обставини щире каяття і повне визнання винита відсутність обтяжуючих обставин.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 основне покарання у межах санкції ч. 1 ст. 390 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та на підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, який був предметом перевірки суду апеляційної інстанції та вважає, що суди дотрималися вимог закону при винесенні рішень.
У касаційній скарзі засудженого не наведено таких обставин та даних про його особу, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом`якшення покарання.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України , Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3