Провадження № 11-кп/4820/240/20
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула в режимі відеоконференцзв`язку в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року,-
В с т а н о в и л а :
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0003398 від 16 листопада 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року раніше застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без зміни та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 00 год. 00 хв. 13 лютого 2020 року.

Суд обґрунтовував своє рішення тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_9 слід продовжити, оскільки підстави, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу ще під час досудового розслідування, не змінились, строк дії обраного запобіжного заходу закінчується 3 січня 2020 року, існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відповідно до ст. 331 КПК України, з урахуванням положень глави 18 КПК України, суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до 00 год. 00 хв. 13 лютого 2020 року.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, судом допущено невідповідність висновків суду, викладених у ухвалі, фактичним обставинам справи. Вважає, що суд необгрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чого не вправі був робити, зважаючи, що на час ухвалення такого рішення здійснювався апеляційний розгляд його скарги на попередню ухвалу від 8 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою, та він не був обізнаний про таку процесуальну дію суду, а суддя був упереджений, зацікавлений в результаті такого розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання доводів поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурорів, які заперечували проти апеляційної скарги, вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, на суд покладено обов`язок розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про перебільшення доведених ризиків чи їх відсутність, які б давали суду підстави вважати, що він може вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суперечать дослідженим матеріалам провадження та не можуть бути прийнятими до уваги.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в провадженні існують обставини, які не були враховані судом та давали суду підстави для обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в виді особистого зобов`язання, суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження та не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.
Колегія суддів погоджується, що метою і підставою продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному провадженні було запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та такі ризики продовжували існувати на час вирішення цього питання, та як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, виправдовують подальше тримання особи під вартою. Також судом першої інстанції враховано що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який ним вчинено під час дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який був змінений йому з запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що підтверджує висновок суду щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим.

При розгляді апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів встановлено наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість продовження дії обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу в виді тримання під вартою та неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід, в виді особистого зобов`язання, на переконання колегії суддів, не зможе запобігти доведеним ризикам.
Докази та обставини, які наявні в матеріалах кримінального провадження, дають достатні підстави колегії суддів вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, що, в сукупності з вищевказаними обставинами, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Погоджуючись з такими висновками суду, апеляційний суд вважає, що для запобігання наявних ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , з дотриманням процедури, визначеної ст. 331 КПК України, з такими висновками суду погоджується колегія суддів. Твердження апелянта про наявність достатніх доказів, які б свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу в виді особистого зобов`язання, про що клопотав обвинувачений в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.
Предметом апеляційного розгляду є лише ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вправі перевіряти та надавати оцінку діям та іншим рішенням суду першої інстанції при розгляді кримінального провадження, яке відбувалось 16 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України питання розгляду доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу в виді тримання під вартою, та розгляд цього питання покладається на суд незалежно від наявності клопотань.
Той факт, що обвинувачений оскаржував попередню ухвалу від 8 листопада 2019 року, яка на час ухвалення оскаржуваного рішення не була розглянута (26 грудня 2019 року Хмельницьким апеляційним судом ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_9 залишено без зміни) не звільняв суд від можливості і обов`язку вирішення питання відповідно до процедури, визначеної ст. 331 КПК України.
Під час розгляду цього питання, як свідчать дані запису фіксування судового засідання технічними засобами, суд з`ясовував усі питання, пов`язані з доцільністю продовження тримання обвинуваченого під вартою. У всіх учасників провадження, які були присутні під час судового розгляду: прокурора, потерпілої, обвинуваченого, захисника з`ясовувались вказані обставини судом, що є обов`язком суду; процесуальних перешкод для розгляду питання до ухвалення апеляційним судом рішення за скаргою обвинуваченого на ухвалу від 8 листопада 2019 року не було. Вказані обставини не дають підстав для висновку, що суд був упередженим, відтак такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого, як і небажання останнього висловитися в судовому засіданні з приводу питання, поставленого судом на розгляд (про що свідчать дані запису фіксування судового засідання), не можуть слугувати підставами для скасування ухвали суду та не вказують про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону.
Встановлені в даному провадженні обставини не дають колегії суддів підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, про що просить обвинувачений, зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали суду.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 00 год. 00 хв. 13 лютого 2020 року без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді