ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/536/20 Справа № 215/484/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001855, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 січня 2020 року включно.
Суд першої інстанції встановив, що обставини викладені в ухвалі колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2019 року при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо визначення наявності ризиків залишилися і не зменшилися, і дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд враховував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, що свідчить про наявність ризику переховування від суду, наявні ризики незаконного впливу на свідків, з боку захисту. Оскільки по справі слід провести судовий розгляд, можливий допит свідків, враховуючи тяжкість злочину та міру покарання у разі його доведеності в суді, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважав необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі:
- адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування зазначив про відсутність будь-яких доказів, які б вказували на існування заявлених ризиків. ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджав встановленню істини по справі, надавав пояснення, співпрацював з органом досудового розслідування, добровільно приймав участь у слідчих діях, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не порушував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також вказав, що а ні потерпіла, а ні свідки не подавали пояснення (заяви/скарги), на підтвердження того, що ОСОБА_6 примушує когось давати показання на його користь. Зазначає, що усі свідки по справі вже допитані. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, згідно 89 КК України раніше не судимий, на обліку не перебуває, доглядає за хворою матір`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина.

Вислухавши сторони кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляції захисника не підлягає задоволенню з
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що визначені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України ризики, а саме ймовірність переховування від суду та впливу на свідків, які були враховані при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та на даний час не зменшилися.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Враховуючи тяжкість злочину і покарання, незворотність наслідків інкримінованого злочину-смерть людини, що має суспільний інтерес, обвинувачений не працевлаштований, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, з метою його уникнення, ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Колегія суддів також враховує, що судовий розгляд продовжується, а тому ймовірність впливу на свідків залишається.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, відсутність судимостей згідно 89 КК України, не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , не встановлено. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 з наведених в ній мотивів слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 121 КК України,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4