Справа № 201/2401/20
Провадження № 1-кс/201/1549/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року.

В обґрунтування доводів скарги заявники посилаються на те, що їм стало відомо про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року. Постанову про закриття кримінального провадження вони отримали лише 10 березня 2020 року. Слідчим неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувалися слідчими суддями. Жодної слідчої дії з потерпілим не проводилось. Вважають постанову про закриття кримінального провадження незаконною, необґрунтованою, та такою що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Тому просили слідчого суддю поновити строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року, витребувати матеріали кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року, витребувати з прокуратури Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження по виконанню рішень суддів по справам № 201/5379/15-к від 10 квітня 2015 року, № 201/11868/15 від 05 серпня 2015 року, № 201/16898/15-к від 23 листопада 2015 року, № 201/2706/16-к від 14 березня 2016 року, № 201/1009/16-к від 22 липня 2016 року, № 201/7539/17 від 21 червня 2017 року, які дослідити в судовому засіданні. Скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року, винесену старшим слідчим першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року. Визнати дії працівників прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 незаконними та противоправними. Викликати в судове засідання в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

В судове засідання заявники не з`явилися, від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності, на задоволенні скарги наполягав.

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Статтею 303 ч. 1 п. 3 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 1 ст. 304 КК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Так, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження №0002794 від 17 травня 2013 року була винесена 31 березня 2016 року, заявники до суду звернулися 11 березня 2020 року. До скарги долучено повідомлення про отримання ОСОБА_3 10 березня 2020 року постанови про закриття кримінального провадження направленого прокуратурою Дніпропетровської області. Враховуючи викладене слідчий суддя вважає, що заявниками з поважних причин було пропущений строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження а тому вважає за необхідне його поновити.

Стосовно вимог заявників про скасування постанови про закриття провадження слідчий суддя виходить з наступного.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що 31 березня 2016 року старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002794 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2013 року за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_3 .

Слідчий суддя проаналізувавши мотиви закриття кримінального провадження приходить до висновку, що дане провадження було закрито передчасно, оскільки залишилися поза увагою органу прокуратури, без надання оцінки, обставини на які посилаються заявники.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 31 березня 2016 року не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

Судом вжито заходів для отримання матеріалів кримінального провадження за № 0002794 від 17 травня 2013 року, шляхом направлення запиту до органу досудового розслідування спрямованого на надання цих матеріалів, однак попри те, що запит суду отримано завчасно матеріали кримінального провадження для дослідження та аналізу слідчому судді не надано.

Оскільки матеріали кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року, органом досудового розслідування надані не були, а відтак доводи скаржників стосовно неповноти ведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не можуть бути спростовані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про необхідність задоволення поданої скарги.

Про необґрунтованість постанови слідчого прокуратури від 31 березня 2016 року також свідчить те, що оскаржувана постанова не містить аналізу та належної оцінки здобутим під час досудового розслідування доказам.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Разом з тим, слід зазначити, що слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

В даному випадку, зі скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 випливає, що слідство проведено не у повному обсязі та доводи заявників заслуговують на увагу, підлягають перевірці слідчим шляхом.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження органу досудового розслідування необхідно перевірити викладені заявником в його скарзі обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення відносно подальшого провадження у даному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником.

Що ж стосується заявлених вимог про допит свідків та визнання протиправних та незаконних дій працівників прокуратури Дніпропетровської області слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вимоги скарги заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про допит свідків та визнання протиправних та незаконних дій працівників прокуратури Дніпропетровської області не узгоджуються з переліком, передбаченим ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки ці вимоги заяви не відносяться до предмету розгляду слідчим суддею.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи, що заявниками заявлено вимоги, які не підлягають оскарженню в порядку ст. 303 КПК України, слід дійти до висновку що у задоволенні вимог про допит свідків та визнання протиправних та незаконних дій працівників прокуратури Дніпропетровської області слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002794 від 17 травня 2013 року скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1