Житомирський апеляційний суд
Справа №935/936/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
підозрюваного: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції з Коростишівським районним судом Житомирської області та СІЗО ДУ «Житомирська УВП №8» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 60 діб, в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_10 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став. 27.04.2020 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходив неподалік домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де на узбіччі помітив припаркований автомобіль марки ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, що належить ОСОБА_11 . У вказаний день, час та місці у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на повторне, незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, будучи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх цій, бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та власника, які б могли перешкодити вчиненню злочину, відчинив дверцята, які були незамкнені, сів за кермо та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, завів двигун та розпочав рух на автомобілі марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , тим самим здійснивши повторне, незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. 27.04.2020 року о 23:20 годині ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, виникла необхідність у застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2020 року клопотання слідчого задоволено. Затосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто по 23:20 годину 26 червня 2020 року включно в межах строку досудового розслідування. Визначено ОСОБА_8 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у виді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 42040 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок.

Вирішено у разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора слідчого судці, суду за його першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти слідчого, прокурора слідчого судці, суду про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначено строк дії обов`язківтривалістю два місяці з моменту внесення застави у розмірі, визначеному судом, в межах строку досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 із покладанням відповідних обов`язків. Посилається на те, що під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не було доведено наявність підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового слідства та суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків. ОСОБА_8 хоча і підозрівається у вчиненні тяжкого злочину, проте має постійне місце мешкання, співпрацював з органами досудового розслідування відносно обставин інкримінованого йому правопорушення, має на утриманні неповнолітню дитину.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

При цьому підозрюваний пояснив, що відносно нього наявне кримінальне провадження за ч.1 ст. 289 КК України, яке перебуває на досудовому розслідуванні в Коростишівському ВП. І саме за викликом слідчого він знаходився в Коростишиві та знову вчинив правопорушення за ст.. 289 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання слідчий суддя вказаних вимог Закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_8 підозра грунтується на зібраних доказах.

Так, ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за вчинення якого відповідно до КК України передбачено покарання позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Підозрюваний раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.02.2017 року, не працює, є обвинуваченим у кримінальному провадженні за ч.3 ст.185 КК України, яке наразі перебуває на розгляді суду, в межах якого підозрюваному вже було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, його вік та стан здоров`я, його схильність до вчинення злочинів свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а так само з метою уникнення покарання може незаконно впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, може продовжувати свою протиправну поведінку. Зазначені ризики та характеристика особи підозрюваного свідчать про неможливість їх запобіганню із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, та його належній процесуальній поведінці.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не було доведено наявність підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 хоча і підозрівається у вчиненні тяжкого злочину, проте має постійне місце мешкання, співпрацював з органами досудового розслідування відносно обставин інкримінованого йому правопорушення, має на утриманні неповнолітню дитину, враховуючи всі обставини провадження та особу підозрюваного, який раніше судимий, схильний до протиправної поведінки, яку він продовжує, не дивлячись на наявність щодо нього інших кримінальних проваджень як на розгляді суду, так і на стадії досудового розслідування зазначені захисником обставини не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення. При цьому слід зазначити, що всі наведені стороною захисту обставини існували весь час до вчинення підозрюваним тих протиправних дій, у вчиненні яких він обґрунтовано підозрюється в даному кримінальному провадженні, та не стали для останнього стримуючим фактором в його протиправній поведінці.

З огляду на наведені вище обставини, не спростовують висновків суду також і посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, оскільки таке обмеження в правах підозрюваного вбачається цілком обґрунтованим та відповідає завданням кримінального провадження та інтересам суспільства.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під варту, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: