Справа № 751/1583/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/297/20
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000991 від 06.02.2013 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, потерпілого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.01.2020, по кримінальному провадженню щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.01.2020 ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначене покарання у виді штрафу в розмір 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп., без позбавлення права керування транспортними ми засобами.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 220 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 53000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 53220 грн.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня виконання вироку.

Вироком суду встановлено, що 14.10.2005 близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Глібова зі сторони вул. Спортивна в напрямку вул. Незалежності в м. Чернігові. Рухаючись у вказаному напрямку, на перехресті вул. Глібова та вул. Красносільського в м. Чернігові, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та при виїзді на перехрестя двох рівнозначних доріг не зупинився, не надавши при цьому перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ - 21051», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , що наближався з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля ОСОБА_6 по вул. Красносільського, у результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

У результаті зіткнення, водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які в сукупності відповідно до висновку судово медичної експертизи № 142 від 18.01.2006 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. п.п.1.3., 1.5., 2.3.б), 16.1., 16.3., 16.12., 16.14. ПДР, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо транспортної пригоди.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вирок місцевого суду в частині часткового задоволення цивільного позову в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди та відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в цій частині вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалений в результаті неповного з`ясування обставин справи, а викладені висновки не відповідають фактичним обставинам справи, допущені істотні порушення вимог матеріального та процесуального права. Вказав, що суд не зазначив про те, що позивач довів суду факт понесення ним моральних страждань та при визначені його розміру не врахував вимоги розумності і справедливості.

У апеляційній скарзі прокурор, просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання 1700 грн. штрафу.

В обґрунтування послався на те, що суд неправильно визначив обвинуваченому розмір штрафу, оскільки він повинен визначатись виходячи з санкції ч.1 ст.286 КК України, редакція якої діяла на час вчинення злочину, тобто станом на 14.10.2005. Вважає, що відповідно до ст.58 Конституції України, ч.2 ст.5 КК України закони, які посилюють відповідальність не мають зворотної дії в часі.

У апеляційній скарзі потерпілий просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Задовольнити позовні вимоги і стягнути з обвинуваченого на його користь 220 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказав, що судом залишено поза увагою що у справі відсутні докази того, що обвинувачений намагався допомогти потерпілому, компенсував витрати чи полегшив душевний біль, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину та його поведінка після нього, який переховувався від слідства тривалий час та був оголошений у розшук. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначив, що наслідки отриманих травм відчуваються ним досі та вимагають постійного лікування, в результаті отриманих ушкоджень була зруйнована його військова кар`єра та плани на майбутнє професійне життя.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисники у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого та прокурора і просили їх задовольнити з викладених підстав.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу подану прокурором, а апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого просив залишити без змін.

Потерпілий підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив ухвалюючи судове рішення

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст.404 КПК).

Суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Висновки суду ґрунтуються на детально викладених у вироку доказах і у апеляційних скаргах не заперечуються, кваліфікація дій обвинуваченого відповідає встановленим обставинам справи.

Вид покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу та обставини, яка пом`якшує покарання.

При цьому, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.

З огляду на вимоги ст.50 КК України призначене судом покарання узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.

Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, обставин, що впливають на покарання, у тому числі й тих, про які потерпілий вказує у своїй апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначене обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами явно несправедливим.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_6 розміру штрафу, суд не врахував вимоги ч.2 ст.5 КК України, згідно якої закон, який посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Як видно із кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, 14.10.2005 тобто до набрання чинності закону, яким внесено зміни до ч.1 ст.286 КК України від 24.09.2008 (закон набрав чинності 16.11.2008).

Тобто у період до 16.11.2008 діяла санкція ч.1 ст.286 КК України, якою було передбачено покарання у виді штрафу до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Щодо доводів потерпілого стосовно необґрунтованого визначення розміру відшкодування шкоди за цивільним позовом у частині стягнення моральної шкоди, в бік збільшення та доводи обвинуваченого про неправильне його вирішення через не доведення його належними доказами, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Положенням ч.1 ст.129 КПК визначено, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

У пункті 2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зазначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Так, відповідно до ст.1167 ЦК під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цих вимог місцевим судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не було дотримано у повній мірі.

Як слідує з матеріалів провадження потерпілий ОСОБА_7 до початку судового розгляду в порядку, передбаченому ст.128 КПК України, подав цивільний позов до ОСОБА_6 та просив стягнути на його користь зокрема, моральну шкоду на загальну суму 80 000 грн. При цьому він зазначав, що діями ОСОБА_6 йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, в зв`язку з спричиненням йому середньої тяжкості тілесного ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 тривалий час лікувався, відбулися вимушені зміни у його життєвих планах.

Однак, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення цивільного позову та стягнення на користь ОСОБА_7 53000 грн. моральної шкоди, належно не перевірив вищезазначене та ухвалив рішення щодо розміру моральної шкоди без достатнього урахування обставин справи та наслідків, які настали для потерпілого, тривалості лікування, відновлення стану здоров`я та порушення звичайного способу життя.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що згідно вимог ч.1 п.4 ст.408 та ч.1 п.4 ст.409 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.376,404,407,408,409,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.01.2020 щодо ОСОБА_6 змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу до 1700 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4