У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.05.2020 Справа №607/7575/20

секретарі судового засідання ОСОБА_1 , за участю прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в межах кримінального провадження №0000053 від 27.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, звернувся Слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0034, площею 0.007 га, що знаходяться за адресою : м. Тернопіль на куті вул. Вояків дивізії «Галичина» та проспекту Степана Бандери.
Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Як зазначено у клопотанні, на адресу СВ ТВП ГУ НП в Тернопільській області надійшли матеріали із Тернопільської місцевої прокуратури, за фактом можливого зловживання службовим становищем посадовими особами Тернопільської міської ради при передачі в оренду земельної ділянки за кадастровим номером :02:026:0034 ПП «ВІВА-Плюс».

В ході досудового розслідування встановлено, що 03.07.2009 року укладено договір оренди між Тернопільської міською радою та ПП «ВІВА Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення-землі житлової та громадської забудови, що знаходиться у м. Тернополі, на куті вулиць Вояків дивізій «Галичина» та проспекту Степана Бандери.

Згідно витягу з ДЗК земельна ділянка за кадастровим номером :02:026:0034 перебуває у власності Тернопільської міської ради, та речовим правом на дану земельну ділянку, а саме правом на оренду землі наділене приватне підприємство «ВІВА-Плюс» .
Відповідно до інформації кадастрової карти України земельна ділянка :02:026:0034 є комунальній власності, цільове призначення: інша комерційна діяльність В.03.07.Відповідно до схеми зонування території міста Тернополя земельна ділянка :02:026:0034 знаходиться у зоні змішаної багатоквартирної житлової і громадської забудови. Відповідно до Генерального плану міста Тернополя вказана земельна ділянка відноситься до багатоквартирної житлової забудови.
Слідчий вказав, що 07.11.2016 року відділом ДБК Тернопільської міської ради видано декларацію про початок виконання будівельних робіт виставково-торгового павільйону за адресою м.Тернопіль на куті вулиць Вояків дивізій «Галичина» та проспекту Степана Бандери. Відповідно до пункту б/н містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на куті вулиць Вояків дивізій «Галичина» та проспекту Степана Бандери наданні рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.09.2009 року № 1498 «містобудівні умови і обмеження чинні до завершення будівництва протягом двох років до 14 вересня 2014 року».

З метою забезпечення виконання вимог законодавства щодо повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження та збереження доказів до закінчення кримінального провадження слідчий зазначив, що вказана земельна ділянка може бути об`єктом кримінально- протиправних дій, яку постановою слідчого від 08 квітня 2020 року її визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000053 від 27.03.2020 року, відтак, існує необхідність у накладенні арешту на вищевказаний об`єкт, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 клопотання підтримала, просила його задовольнити.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, беручи до уваги надані прокурором пояснення, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, задля збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Керуючись вказаними положеннями процесуального законодавства, беручи до уваги зміст заявленого клопотання та відсутність належних доказів на підтвердження мети накладення даного арешту та, зокрема, вказівок на те, що щодо зазначеного у клопотанні майна є ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, з огляду на що єнеобхідним накладення арешту, слідчий суддя приходить до переконання, що на даний час органами досудового розслідування не доведено потребу у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0034, Опис: площею 0.007 га, що знаходяться за адресою : м. Тернопіль на куті вул. Вояків дивізії «Галичина» та проспекту Степана Бандери та на праві власності належить Тернопільській міській раді, та яка перебуває в оренді приватного підприємства «ВІВА-Плюс» , з огляду на що слідчий суддя не вбачає підстав для застосування положень КПК щодо надання судом дозволу на обмеження права власності особи, що повинно бути доведено стороною обвинувачення,та вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявленого клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4