Справа № 346/533/20
Провадження № 11-кп/4808/218/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у рамках кримінального провадження 0000034,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із застосуванням засобу електронного контролю.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороні захисту не було вручено в установлені законом строки. Вказує, що відповідної постанови про призначення групи процесуальних керівників стороні захисту не вручалося і в суді не озвучувалося. Зазначає, що прокурор жодним чином не аргументував перелічені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не підтвердив їх документально. Стверджує, що подане клопотання має суттєві недоліки, а саме у вчиненні злочину обвинувачується ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 153 КК України, злочин віднесено до категорії тяжких, та сторона обвинувачення просить застосувати запобіжний захід до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як його підзахисний народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що суд не в повній мірі врахував стан здоров`я обвинуваченого. Пояснює, що 06 березня 2020 року о 15-08 год. до ОСОБА_8 був здійснений виклик бригади екстреної медичної допомоги, у нього було діагностовано гіпертензивний криз на тлі сильних головних болей, який супроводжувався втратою свідомості та підвищеною пітливістю. Зауважує, що в такому випадку необхідне повне обстеження хворого, а бригада екстреної медичної допомоги змогла надати тільки первинну допомогу. Зазначає, що без повноцінного обстеження неможливо встановити реальні причини тяжкого стану здоров`я ОСОБА_8 . Посилається на те, що дороговартісне медичне обстеження обвинуваченого з метою визначення посттравматичних змін в головному мозку можливе лише в умовах цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, оскільки його дружина, стурбована станом здоров`я, зможе оплатити обстеження і лікування та проконтролювати виконання вимог медичних працівників. Вважає, що суд продовжив судовий процес лише з тією метою, щоб не збіг строк раніше обраного запобіжного заходу, чим виявив упередженість до обвинуваченого та байдужість до його стану здоров`я. Звертає увагу, що стороною захисту 28 лютого 2020 року було подано клопотання про закриття провадження, яке суд проігнорував, де також вказувалось, що попереднє обрання запобіжного заходу 13 січня 2020 року є незаконним з огляду на вимоги ч. 2 ст. 211 КПК України. На його думку, безпідставним є посилання суду на обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, що на розгляді Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2020 року обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів до 06 травня 2020 року.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який визначено покарання до п`яти років позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків і потерпілого з метою ухилення від кримінальної відповідальності, також вчинення іншого кримінального правопорушення, що передбачені ст. 177 КПК України. Обвинуваченому пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення за тяжкий злочин, на що вказує обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 121 КК України за № 0000092 від 05 березня 2017 року, а тому на думку суду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим. Cуд не вбачав можливості змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який з підстав незадовільного стану здоров`я, так як на даний час доказів, які б свідчили про погіршення здоров`я ОСОБА_8 та неможливість його перебувати в умовах ізоляції в зв`язку з цим, суду не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із застосуванням засобу електронного контролю;

- прокурор проти задоволення апеляційних вимог заперечував.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Сторона захисту вказує на необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у домашнього арешту цілодобово.

Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження до ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За приписами ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

06 березня 2020 року під час підготовчого судового засідання за результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області фактично продовжено строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме рішення суду про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 06 березня 2020 року є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі, зокрема про обрання запобіжного заходу 13 січня 2020 року.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178,183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні ОСОБА_12 , який є працівником правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання, в тому числі його стан здоров`я.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з долучених до апеляційної скарги доказів вбачається, що у ОСОБА_8 мали місце травми голови у червні 2013 року та листопаді 2019 року, відповідно, до 10 січня 2020 року обвинувачений мав реальну можливість займатися здоров`ям з метою визначення та лікування посттравматичних змін в головному мозку. На час застосування запобіжного заходу 13 січня 2020 року в судовому засіданні ОСОБА_8 вказав, що добровільно лікуватися не бажає. Хоча в судовому засіданні 06 березня 2020 року і пояснював, що його стан погіршився через побиття під час затримання, в той час з відповідними заявами не звертався.

При цьому, особи, які перебувають під вартою мають право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством. Медична частина в СІЗО забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. За потреби ув`язненим і засудженим надається екстрена медична допомога у закладах охорони здоров`я. При цьому, ув`язнений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно врахував те, що на розгляді місцевого суду є обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України.

В рамках цього кримінального провадження до ОСОБА_8 теж застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме під час застосування до ОСОБА_8 по зазначеному кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, в якому від обвинувачується.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Не встановлено під час апеляційного розгляду даних, які б свідчили про порушення права ОСОБА_8 на захист.

Не є слушним посилання сторони захисту на недоліки клопотання прокурора, оскільки суд апеляційної інстанції вважає такі очевидними описками.

Відносно повноважень прокурорів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд апеляційної інстанції зазначає, що в обвинувальному акті вказано про те, що ними здійснювалось процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи про те, що, що стороною захисту 28 лютого 2020 року було подано клопотання про закриття провадження, оскільки запобіжний захід застосовано відносно ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання, а рішення про закриття провадження приймається за результатами судового розгляду.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 прийнято за наявності всіх необхідних для цього підстав.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково визначив дату, до якої застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції, ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою правильно визначити строк дії ухвали.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 197, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 04 травня 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5