В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Провадження №1-кп/205/286/20

19 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження №0003709 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має неповну середню освіту, розлученого, працює на посаді вантажника «Дніпрогаз», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.01.2018 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська, за ст. 164 ч. 1 КК України к обмеженню волі на 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2020 року звільнений від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. В силу ст. 89 КК України судимості не має,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим 11.01.2018 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ст. 164 ч. 1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки, маючи судимість за ч. 1 ст. 164 КК України, висновків для себе не зробив та скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_3 згідно рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2013 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5 , до повноліття дитини, починаючи з 04 березня 2013 року.

Проте ОСОБА_3 , будучи вже засудженим та маючи судимість за ч. 1 ст. 164 КК України, будучи обізнаним про рішення суду від 19 квітня 2013 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, починаючи з 01.05.2019 року до 01.11.2019 року почав ухилятись від сплати аліментів, іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував в добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів, на виклики та попередження державного виконавця про необхідність виконання обов`язку по сплаті аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності не реагував, продовжуючи ухилятись від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виплачував, подарунків не дарував та іншої матеріальної допомоги дитині не надавав, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.05.2019 року до 01.11.2019 року в сумі 16 473,50 грн.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно, раніше був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки та звільненим від цього покарання з випробуванням у два роки, та будучи обізнаним про рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2013 року, відповідно до якого він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5 , регулярних платежів не здійснював, оскільки не мав постійної роботи, певний час не міг працювати за станом здоров`я, намагався працевлаштуватися на автозаправну станцію, проте відпрацювавши там менше місяця він був звільнений, а заробітну платню йому не заплатили. Окрім того, він намагався надавати матеріальну допомогу на утримання доньки по мірі можливості. Також, матеріальну допомогу на утримання дитини потерпілій надавала його мати ОСОБА_8 . Зазначив, що на час розгляду кримінального провадження в суді, він офіційно працевлаштувався і має намір погасити заборгованість та в подальшому сплачувати аліменти.

Окрім зізнання ОСОБА_3 його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в ході судового розгляду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який було розірвано у вересні 2011 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не здійснював виплати на утримання дитини, у зв`язку з чим вона звернулася до Новокодацького ВП із відповідною заявою. За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та його було зобов`язано здійснити виплати по аліментам у розмірі 36532,61 грн., після чого він здійснював нерегулярні платежі, а з жовтня 2019 року взагалі перестав платити. На неодноразові звернення до нього він лише обіцяв здійснювати виплати, проте жодних дій з його сторони не відбувалося. Крім того, він жодним чином не підтримує стосунків із своєю донькою, не спілкується з нею та не приймає участі у її житті. Просила суд призначити ОСОБА_3 покарання, відповідно до санкції ч.2 статті 164 КК України, при цьому наполягала на призначенні йому покарання у вигляді обмеження волі, без звільнення його від відбування покарання.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5 , до повноліття дитини, починаючи з 04 березня 2013 року.;

- викликом державного/приватного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_3 з вимогою термінової сплати заборгованості по аліментам та негайного повідомлення місця роботи або надати підтверджуючи документи про сплату боргу;

- довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_3 , згідно якої заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01.11.2019 року становить 16 473,50 грн.

В судовому засіданні допитана в якості свідка мати обвинуваченого ОСОБА_3 . ОСОБА_8 , яка пояснила, що після розірвання шлюбу з потерпілою ОСОБА_5 її син ОСОБА_3 переїхав до неї і вони стали проживати однією сім`єю та мати спільний бюджет. Оскільки її син ОСОБА_3 не мав постійної роботи, мав лише тимчасові заробітки, а певний період часу за станом здоров`я взагалі не працював, вона, періодично надавала потерпілій грошові кошти на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 за вимогою її матері потерпілої ОСОБА_5 . Окрім того, ОСОБА_8 зазначила, що вона підтримує стосунки з своєю онукою, ОСОБА_7 , остання приходить до неї в гості, отримує подарунки, речі тощо. Зокрема, у травні 2019 року нею було надано потерпілій 1000 грн. на навчання у технікумі, у серпні 2019 року 1000 грн. на лікування та 900 грн. на придбання одягу. Також нею було подаровано онуці ОСОБА_7 сертифікат на 70 грн. на місять, який вона може витрачати на власні потреби.

Натомість, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засідання категорично заперечувала покази свідка ОСОБА_8 та зазначила, що грошові кошти остання її доньці ОСОБА_7 не надавала, окрім того, що подарувала грошовий сертифікат на 70 грн. на місяць. Також, потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що у будь-якому разі, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 вона безпосередньо, у встановленому законодавством порядку, не отримувала.

Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_8 суд приходить до висновку, що вони не спростовують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у злісному ухиленні від сплати аліментів, оскільки надання матір`ю обвинуваченого періодичної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не утворювало підстав для невиконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань зі сплати регулярних платежів (аліментів) на утримання дитини.

Окрім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження сплати ОСОБА_8 на адресу потерпілої ОСОБА_5 грошових коштів на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 та придбання останній речей або одягу.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку - достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає його повне визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно працевлаштований, за місцем мешкання характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин що обтяжують його покарання.

На підставі виці ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України а саме у вигляді обмеження волі, вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення нагляду за ним з обов`язковим залучення до праці, та приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів йому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.
При цьому, з урахуванням того, що засуджений ОСОБА_3 вчинив інкримінований йому злочин, маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість за ч. 1 ст. 164 КК України, що свідчить про його небажання, попри попереднє засудження, стати на шлях виправлення та переосмислити своє відношення до батьківських обов`язків з утримання неповнолітньої дитини, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.
Натомість, у зв`язку з тим, що на час розгляду кримінального провадження, іспитовий строк, встановлений ОСОБА_3 за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2018 року закінчився, ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2020 року, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2020 року останнього було звільнено від покарання у вигляді двох років обмеження волі, яке було йому призначено за ч. 1 ст. 164 КК України вироком суду від 11.01.2018 року. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за цим вироком.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Цивільного позову по кримінальному провадженню не заявлено. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня його прибуття до відповідної установи виконання покарань.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1