Справа № 690/473/19
Провадження № 1-кп/690/26/20
УХВАЛА
про продовження строку дії запобіжного заходу
25.02.2020 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі колегії:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносного ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу.
Мотивуючи вказане клопотання прокурор вказав, що необхідність продовження строку дії найбільш суворого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 зумовлена тим, що наявні достатні докази вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, які зібрано у ході досудового розслідування та підлягають дослідженню під час судового розгляду, та, що на даний час продовжують існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики обумовлені тим, що ОСОБА_5 , має не зняті та непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, та, крім іншого, обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке у разі доведення його вини передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 15 років.

На даний час триває судовий розгляд у межах якого ще не допитано всіх потерпілих та свідків обвинувачення, а оскільки обвинувачений хоча і визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, однак на підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати суду пояснення щодо обставин їх вчинення, вказане свідчить про ймовірність здійснення ним незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані.
Крім того, ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а місцем його реєстрації є приміщення гуртожитку у м. Ватутіне.
Додатково вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе, оскільки не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, що зумовлено відсутністю у ОСОБА_5 місця проживання, що дозволяло б розглядати можливість зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
Потерпіла ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора, додаткових мотивів вказаного не зазначила.
Заслухавши думки сторін судового провадження, які з`явились у судове засідання, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а також правильність кваліфікації його діянь, виходячи лише з матеріалів обвинувального акту та клопотання прокурора, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п.п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, не може бути застосований, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
На даний час суд позбавлений можливості надати повну оцінку вагомості всіх наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, оскільки судом лише розпочато їх дослідження, однак їх наявність не заперечувалася стороною захисту. На даний час судом вже допитано потерпілу ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , який вказав на перебування ОСОБА_5 на місці виявлення тіла ОСОБА_10 .

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Суд враховує те, що ОСОБА_5 у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та упродовж тривалого періоду часу відбував покарання у місцях позбавлення волі, а також не має ні міцних соціальних зв`язків, ні постійних місць проживання, роботи або навчання. Тож вказане у сукупністю із суворістю міри покарання, яку може бути призначено у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчить про реальність існування ризику переховування його від суду. Крім того, стороною захисту не заперечувався факт відсутності у ОСОБА_5 родини й утриманців, а також постійного джерела доходів чи належного майнового стану, що хоча б мінімізувало вказаний ризик.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_5 безумовно буде незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, оскільки потерпілі та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Також суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушеннях. У разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: ч. 1 ст. 115 КК України йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; ч. 3 ст. 185 КК України позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Обвинувачений ОСОБА_5 , якому виповнилося повних 26 років, у минулому вже тричі притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та безпосередньо відбував покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці, а також у вигляді арешту строком 5 місяців, востаннє звільнений у зв`язку з відбуттям покарання 12.04.2019 року, а інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив 28.07.2018 року (ч. 3 ст. 185 КК України), 19-20.08.2018 року (ч. 3 ст. 185 КК України), 15.08.2019 року (ч. 3 ст. 185 КК України), 07.10.2019 року (ч. 1 ст. 115 КК України).
З огляду на вказане, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 має негативну репутацію, яка зумовлена неодноразовим притягненням його до кримінальної відповідальності, та високий рівень суспільної небезпеки, що у сукупності з тяжким майновим станом, відсутністю стійких соціальних зв`язків та законних джерел до існування, свідчить про наявність високого ступеня ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Також суд бере до уваги те, що документів, які б свідчили про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявні достатні підстави для продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.04.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на особу ОСОБА_5 , зокрема його репутацію, майновий стан, а також співмірність тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим з урахуванням відсутності у нього постійного місця проживання. Вказане одночасно з відсутністю законних джерел до існування виключає можливість застосування вказаного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки фактично унеможливлює дотримання ним його умов.
Відповідно до змісту положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України мінімально можливий розмір застави для ОСОБА_5 , який, крім іншого, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, не може бути меншим 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час становить 168 160 грн. (80 х 2102 грн.), та з урахуванням його майнового стану, є завідомо непосильним для нього.
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_5 , крім іншого, обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обираючи йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 315, 376, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.04.2020 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 28.02.2020 року о 10 год. 30 хв.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу
Ухвала суду не вступила у законну силу
28.02.2020 року
Помічник судді ОСОБА_12