Справа № 464/3052/19
пр.№ 1-кп/464/85/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.01.2020 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001126 від 07.05.2019 року, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стрий Львівської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого на посаді менеджера із заготівлі та реалізації сировини ТзОВ «ВТФ «Гілея», не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 20.05.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , 06.05.2019 року близько 07 год., перебуваючи у приміщенні під`їзду № 2 на вул. Стрийській, 111В у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, в той час як за його діями ніхто не спостерігав, таємно викрав велосипед марки «Formula 12,5», вартістю 3500 гривень, який належить ОСОБА_6 , після чого покинув вказаний під`їзд з викраденим.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 3500 гривень.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Зокрема зазначив, що в травні 2019 року біля 7 години, зламавши трос, викрав велосипед, причіплений до перил, який знаходився в під`їзді будинку по вул. Стрийській у м.Львові. В подальшому викрадений велосипед продав невідомій особі на ринку «Шувар», що по вул. Хуторівка у м.Львові. Окрім цього, зазначив, що вчинив дану крадіжку у зв`язку з тяжкими сімейними обставинами. У скоєному розкаюється та просить його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, щодо міри виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у випадку визнання його винуватим, покладається на розсуд суду.
На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілої.
За згодою сторін, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився дослідженням допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Його дії органом досудового розслідування, з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 20.05.2019 року, вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою злочин, вчинений повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_3 працює на посаді менеджера із заготівлі та реалізації сировини ТзОВ «ВТФ «Гілея», має позитивну характеристику за місцем праці, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді старшого інспектора Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_7 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є високий. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, обираючи серед альтернативних видів покарань, за якою кваліфіковано злочин, слід визначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Окрім цього, як вбачається із вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 20.05.2019 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.
Даний злочин, передбачений ч. 2 ст.185 КК України, вчинено ОСОБА_3 06.05.2019 року, тобто до ухвалення вироку Шевченківським районним судом м.Львова 20 травня 2019 року.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
Тобто, за таких умов призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.11.2019 р. ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання 27 листопада 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки, виконувати самостійно.
Речові докази:
-кусачки металеві із пластмасовою рукояткою знищити;
-оптичний електронний носій (DVD-R, compact disk) із відеозаписами камер відеоспостереження залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1