Справа № 461/6398/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2020 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження /внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004390 від 29.09.2016 року /про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м.Львова, студентки денної форми навчання Структурного підрозділу Медичного коледжу Львівського національного університету імені Данила Галицького, працюючої в сфері організації дитячих свят, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої, маючої на утриманні малолітню дитину віком 6 років, -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачена ОСОБА_4 , 29.08.2016 року, близько 08:00 год., перебуваючи на вул.Шевська, 18 у м.Львові, здійснила повідомлення до оператора лінії 102, в ході якого повідомила про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та в подальшому, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, вказала у заяві працівнику поліції про те, що 29.08.2016 року, близько 08:00 год., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №18 по вул.Шевська у м.Львові із погрозою застосування ножа, вчинили напад на ОСОБА_4 та намагались заволодіти її особистими речами, хоча в дійсності фактів, викладених у заяві не було.

Крім того, ОСОБА_4 , 29.08.2016 року, в період часу 10:00 год. - 10:40 год., перебуваючи на вул.Мартовича, 2 у м.Львова у приміщенні Галицького ВП ГУНП у Львівській області, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, в ході її допиту як потерпілої в кримінальному провадженні, повідомила про те, що 29.08.2016 року, близько 08:00 год., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №18 на вул.Шевська у м.Львові, із погрозою застосування ножа вчинили напад на ОСОБА_4 та намагались заволодіти її особистими речами, хоча в дійсності, фактів, викладених у заяві не було.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 , після роз"яснення суті обвинувачення, свою вину в інкримінованих їй злочинах визнала повністю та дала пояснення, які в повній мірі відповідають обставинам, викладеним в описовій частині вироку. У вчиненому щиро розкаялась та просила суворо її не карати, вказавши, що повністю усвідомила протиправність своїх дій.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши обвинуваченій, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України, оскільки вона вчинила завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення із обвинуваченням у тяжкому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України та дала завідомо неправдиві показання потерпілого, поєднаного із обвинуваченням у тяжкому кримінальному правопорушенні під час досудового розслідування кримінального провадження.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що під час судового розгляду остання щиро покаялась у вчиненому, що суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання не встановлено.

Щодо особи обвинуваченої, то встановлено, що ОСОБА_4 характеризується посередньо, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялась.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкцій статей особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наслідками застосування амністії ознайомлена.
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання захисника, просила суд застосувати щодо неї акт амністії.
Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинила 29.08.2016 року, тобто до дня набрання чинності 07.09.2017 року Закону України «Про амністію у 2016 році».
З матеріалів кримінального провадження, а саме: свідоцтва про народження, виданого повторно 19.08.2017 року, серії НОМЕР_1 , вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин, суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому, вона підлягає звільненню від відбування покарання. Обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії.

Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази - відсутні.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України та призначити їй покарання:
- за ч.2 ст.383 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.384 КК України 2 (два) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбуття призначеного покарання із випробуванням та визначити 1 /один/ рік іспитового строку.

Згідно ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі пункту «в» ст.1, ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання - звільнити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1