Номер провадження: 11-сс/813/399/20
Номер справи місцевого суду: 522/8675/16-к, 1-кс/522/9711/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власник майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000560, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 задоволено клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна, вилученого 18.05.2016 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- номери на автомобіль «X6666X» - 2 шт.;
- електронний пристрій марки Digital Video Recorder модель DHI-DVDR5108-13,
S/N:TZA4jL275WHTS01;
- 43 патрони з манкіровкою:ЛПЗ_7,62х39 та 2 патрони з манкіровкою 9 мм РА Blant S&B;
- номери на автомобіль «Х6666Х» 16 регіон - 2шт.;
- 135 патронів з манкіровкою «Сова 9 мм»;
- пістолет НОМЕР_1 Magnum -4R з 9 патронами калібру 4мм, пістолет № НОМЕР_2 ;
- номер на автомобіль НОМЕР_3 » - 2 шт.;
- банківська картка Приватбанку № НОМЕР_4 на імя ОСОБА_11 ;
- автомат з маркіровкою НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 з приєднаним магазином в якому знаходилось 14 патронів з маркіровкою ЛПЗ7,62х39;
- магазин від автомату з 2 патронами з маркіровкою ЛПЗ7, НОМЕР_7 ;
- паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсний до 28.03.2018;
- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_9 виданий Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області 13.03.1996;
- ідентифікаційний код № НОМЕР_10 на імя ОСОБА_8 ;
- дозвіл на право зберігання та носіння зброї № НОМЕР_11 на імя ОСОБА_8 на автомат марки Форт201 ВІ043961 виданий 31.07.2014, дійсний до 20.06.2017,
у кримінальному провадженні №0000560, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано накладання арешту на вищевказане майно, яке містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також існує необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Зміст вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В своїй апеляційній скарзі представник власника майна вважає оскаржену ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Крім того, апеляційна скарга представника власника майна містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтоване тим, що в судовому засіданні при розгляді клопотання про арешт майна ОСОБА_8 не був присутній та про час і місце розгляду вказаного клопотання не був повідомлений, оскаржена ухвала постановлена без його участі та без участі його захисника, винесена за результатами розгляду клопотання ухвала йому не надсилалася та копію оскарженої ухвали ОСОБА_8 отримав 02.03.2020.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку власника майна та його представника, які просили задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Golder v. the United Kingdom» (1975), n. 35 зазначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби частина 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши насамперед того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними, за відсутності судового провадження». У цьому ж рішенні Суд вказав, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого статтею 6 п. 1. Це не розповсюджувальне тлумачення, що накладає додаткові зобов`язання на Договірні держави: цей висновок заснований на термінології першого речення п. 1 статті 6, прочитаного у контексті цієї статті, з урахуванням предмету та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права. Таким чином, Суд дійшов висновку, що, навіть і не використовуючи «додаткові засоби тлумачення», передбачені ст. 32 Віденської конвенції, стаття 6 п. 1 забезпечує кожній людині право на розгляд у суді будь-якого спору, що відноситься до його цивільних прав та обов`язків. Вона визнає «право на суд», де право доступу, що розуміється як право ініціювати провадження у цивільній справі, складає лише один із аспектів. До цього слід додати гарантії статті 6 п. 1, що відносяться до організації й складу суду і до руху процесу. Все це у цілому являє собою право на справедливий розгляд.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane

v. the United Kingdom).

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Так, стаття 395 КПК України наводить конкретні строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень суду першої інстанції, в тому числі ухвал слідчого судді.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді відраховується з дня її оголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України також встановлені виключення із загального правила, а саме випадки, в яких строк на апеляційне оскарження відраховується не від дня проголошення оскарженого судового рішення, а від іншої дати. До цих випадків, зокрема, відносяться:

- оскарження ухвали слідчого судді особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги для якої обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення;
- оскарження судового рішення іншим учасником кримінального провадження, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для якої обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З викладених положень вбачається, що виключення із загального правила передбачені для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могла бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.
Одеським апеляційним судом було відкрито провадження за клопотанням представника власника майна ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000560, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та призначено його розгляд на 22.04.2020 о 12:00 годинні, який в подальшому відкладався та остаточно відбувся 30.04.2020 о 10:00 годинні.
В судовому засіданні Одеського апеляційного суду від 22.04.2020 прокурор зазначив, що кримінальне провадження за №0000560, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, в ході якого оскарженою ухвалою було накладено арешт на майно, вилучене 18.05.2016 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , на даний час не існує, оскільки спочатку було об`єднано з матеріалами іншого кримінального провадження та присвоєно реєстраційний номер кримінального провадження, з яким його було об`єднано. Потім з матеріалів вказаного кримінального провадження було виділено матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , та присвоєно новий номер кримінального провадження, досудове розслідування в рамках якого на даний час завершене та обвинувальний акт складено та направлено до суду для розгляду по суті.
У зв`язку з повідомленими прокурором в судовому засіданні обставинами, розгляд апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 був відкладений на 30.04.2020 о 10:00 годинні, для надання прокурором підтверджуючих його доводи документів.
З матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто та оскаржена ухвала постановлена 20.05.2016 без виклику та участі власника майна та його представника, а також в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення власнику майна копії оскарженої ухвали.

02.03.2020 ОСОБА_8 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу копії ухвали, яку згідно з долученою до матеріалів справи розпискою отримав 03.03.2020, та саме з цього дня для нього починає відраховуватись строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Разом з цим , відповідно до матеріалів кримінального провадження та наданих прокурором в судовому засіданні документів, апеляційним судом встановлено:
- 17.05.2016 складено письмове повідомлення про підозру відносно
ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0000560, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016;
- 19.05.2016 дружина ОСОБА_8 отримала вказане вище повідомлення про підозру для передачі його своєму чоловікові;
- 30.09.2016 постановою заступника начальника відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 об`єднано матеріали кримінальних проваджень №0000560 від 16.03.2016 та №0002892 від 05.06.2015 в одне провадження, якому присвоєно реєстраційний №0002892;

- 24.10.2016 постановою заступника начальника відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 виділено з матеріалів досудового розслідування №0002892 від 05.06.2015 матеріали досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, згідно з переліком, що додається до вказаної постанови;

- 21.01.2020 ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_7 отримали копію обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КПК України, у кримінальному провадженні №0000654, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2016 та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, про що свідчать їх підписи у розписці про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування;

Прокурор в судовому засіданні наголосив на тому, що доступ до матеріалів досудового розслідування було надано з 27.11.2019, та факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування підтверджується підписами ОСОБА_8 та його захисниці ОСОБА_7 від 20.01.2020 у відповідному проколі, а також у наданих для ознайомлення матеріалах досудового розслідування була наявна оскаржена ухвала слідчого судді.

Таким чином, апеляційним суд вважає, що про існування оскарженої ухвали слідчого судді власнику майна та його представнику достовірно було відомо вже в листопаді 2019 року, а апеляційну скаргу подано лише 03.03.2020, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Представниця власника майна в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила зазначені обставини та не навела доводів щодо обставин, які унеможливлювали подання апеляційної скарги у передбачений Кримінальним процесуальним кодексом строк.

Апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений без поважних причин.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду Одеської області прокурор повідомив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000654, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2016, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КПК України, 28.01.2020 був направлений до Київського районного суду м. Одеси для розгляду по суті та надійшов до суду 06.02.2020, на підтвердження чого надав копію супровідного листа.

На момент розгляду апеляційним судом клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000560, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, досудове розслідування закінчилось, обвинувальний акт направлено до суду, а скарги на ухвали слідчого судді після завершення досудового розслідування є предметом розгляду суду, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що власником майна та його представником в судовому засіданні не була доведена поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання апелянта та поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 395, 399, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника власника майна

ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000560, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Копію цієї ухвали разом з апеляційною скаргою та додатками негайно направити особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4