Справа № 163/2169/19
Провадження № 1-кп/161/222/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про продовження строку запобіжного заходу

м. Луцьк 08 липня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 19 вересня 2019 року відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, востаннє 14 травня 2020 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 12 липня 2020 року включно.
Станом на 08 липня 2020 року вказане кримінальне провадження не розглянуто по суті.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про зміну щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який. Своє клопотання мотивує тим, що він не буде мати можливості переховуватися від суду, має тісні соціальні зв`язки малолітніх дітей, постійне місце проживання на території АДРЕСА_1 . А тому, на його думку, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час відпали, просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Крім того в судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 , заявлено письмове клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які клопотання підтримали та просили їх задовольнити, прокурора, який вважав, що відсутні достатні підстави длязміни застосованого раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотань слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
З врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання від 7 до 9 років позбавлення волі, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки, він є громадянином іншої держави, а тому суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисника не підлягає до задоволення, оскільки немає підстав для зміни застосованого раніше виду запобіжного заходу відносно останнього.

В судовому засіданні прокурор заявив суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки строк тримання під вартою закінчується 12 липня 2020 року, однак, ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час залишились незмінними.

Заслухавши думку учасників судового провадження, прокурора, який підтримав заявлене клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, кожного зокрема, які заперечували заявлене прокурором клопотання, просили застосувати цілодобовий домашній арешт.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (рішення у справі "Єчюс проти Литви", заява № 34578/97, п. 93).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи, що в ході досудового розслідування, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, термін якого закінчується 12 липня 2020 року, з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та дані про особу, який обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання від 7 до 9 років позбавлення волі, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки він є громадянином іншої держави, порушив правила перебування іноземців на території України, тому може виїхати за межі України, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню, суд вважає доцільним продовжити щодо ОСОБА_4 строк тримання під вартою на шістдесят днів до 05 вересня 2020 року включно, а клопотання прокурора задовольнити.

При цьому, суд приходить до переконання, що слід залишити попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 369, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Ургенич, Хореземської області, Республіки Узбекистан, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 05 вересня 2020 року включно.
Слід залишити попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року.

Ухвалу оголосити (за участю перекладача), одночасно після її перекладу на мову, якою він володіє, негайно вручити обвинуваченому.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1