ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/397/20 Справа № 202/3076/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника заявниці ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_9 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000406 від 14 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_9 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000406 від 14 квітня 2018 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції зазначив, що судом при ухваленні вироку від 24 липня 2019 року доля речового доказу, а саме автомобіля «CHEVROLET AVEO», р.н. НОМЕР_1 , на який накладено арешт, не вирішувалась саме з метою забезпечення належного виконання вироку суду в частині стягнення коштів за рахунок спричинення майнової та моральної шкоди на користь потерпілого, в той час, як потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що спричинена йому шкода станом на теперішній час не відшкодована, у зв`язку з чим, суд на даний момент не вбачає підстав для скасування арешту майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, арешт, накладений на автомобіль «CHEVROLET AVEO», р/н НОМЕР_1 , скасувати та повернути його їй.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що потерпілий отримав всю суму матеріальної шкоди та частково йому відшкодовано моральну шкоду. Вказує, окрім всього іншого метою зняття арешту є прагнення дружини засудженого ОСОБА_10 та його самого провести виплати потерпілому. Звертає увагу, що ні прокурор, ні потерпілий не заявляли клопотань про забезпечення цивільного позову. Зазначає, що судом не враховано того, що здійснення заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно фактично зупиняє виконання рішення суду про стягнення коштів з цивільного відповідача ОСОБА_10 , у якого не має можливості добровільно виконати рішення суду. Вказує, що судом не встановлено хто є власником автомобіля та копію оскаржуваної ухвали не було направлено ОСОБА_10 . Звертає увагу, що при винесенні вироку суд не вирішив питання про вказаний речовий доказ, посилаючись на ч. 2 ст. 170 КПК України. Зазначає, що за період часу з 13 квітня 2018 року по даний день автомобіль зберігається без належних умов зберігання, його пошкоджено, у зв`язку з чим їй нанесено матеріальну шкоду.
В доповненнях до апеляційної скарги просить врахувати витрати, пов`язані із зберіганням речового доказу, автомобіля «CHEVROLET AVEO», р.н. НОМЕР_1 , які виникли за період з 13 квітня 2018 року по даний час, та покласти їх на орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив передачу речового доказу на зберігання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор та потерпілий ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадженняє, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 року ОСОБА_10 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року вказаний вирок було залишено без змін.
Постановляючи ухвалу, суд дійшов висновку, що судом при ухваленні вироку від 24 липня 2019 року доля автомобіля «CHEVROLET AVEO», р.н. НОМЕР_1 , не вирішувалась саме з метою забезпечення належного виконання вироку суду в частині стягнення коштів за рахунок спричинення майнової та моральної шкоди на користь потерпілого, та прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.
Однак такі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам КПК України.
Судом першої інстанції не надано оцінки тому, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», р/н НОМЕР_1 , та припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вказаний транспортний засіб. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 19 листопада 2019 року.
Крім того, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2018 року на автомобіль «CHEVROLET AVEO», р/н НОМЕР_1 , було накладено арешт з метою збереження його саме як речового доказу.
Суд за відсутності клопотань про забезпечення цивільного позову, діючи виключно на власний розсуд, взяв на себе зобов`язання про забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, при цьому не врахував інтереси іншого власника 1/2 частини транспортного засобу ОСОБА_9 , не навів у своєму рішенні належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення, чим порушив її право власності та право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_9 про скасування арешту майна, накладеного на автомобіль «CHEVROLET AVEO», р/н НОМЕР_1 . Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_9 є власником лише 1/2 частина зазначеного транспортного засобу, а інша частина належить на праві власності ОСОБА_10 , який не звертався до суду з клопотанням про скасування арешту майна на автомобіль, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 .
З огляду на зазначене апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги заявника ОСОБА_9 , у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_9 про скасування арешту майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_9 про скасування арешту на майно задовольнити частково.
Скасувати арешт на 1/2 частину транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», р/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4