Справа № 487/6751/19
Провадження № 1-кс/487/1884/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000632 від 12.07.2017 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суму міста Миколаєва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 терміном на два місяці без визначення розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_5 23.07.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Постановою першого заступника прокурора Одеської області від 20.01.2020 року строк досудового розслідування даного кримінального продовжено до шести місяців, тобто до 27.05.2020 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.01.2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 22.03.2020. У подальшому, 18.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом, відповідно до санкції ч. 4 ст. 187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Необхідність продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю нижчеперелічених ризиків, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Крім того, продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка 11.09.1997 набрала чинності для України (статті 5 Конвенції). Метою та підставами продовження застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого про продовження строків тримання під вартою підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурор вважав, що наявні усі підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволені заявленого клопотання, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також необґрунтованість підозри, штучну кваліфікацію дій обвинуваченого за особливо тяжкою статтею та не відповідність клопотання вимогам КПК України. Також захисником було вказано на неправомірність об`єднання кримінальних проваджень та продовження строків досудового розслідування не слідчим суддею.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про необґрунтованість клопотання та висунутої проти нього підозри, просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що він переховувався не від слідства, а від потерпілого ОСОБА_7 , побоюючись його помсти. З потерпілим у нього була обоюдна бійка. У ОСОБА_5 в руках був канцелярський ніж, яким він наніс декілька дотичних ударів. При цьому ніяких грошей ОСОБА_5 не брав, тиск на потерпілого не чинив, доказів цього стороною обвинувачення не надано, наведені у клопотанні відомості не відповідають дійсності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що Першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000632 від 12.07.2017 року за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ст. 356, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.07.2019 року, близько 11:15 години, ОСОБА_8 спільно зі своїм сином ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , що є охоронцем ОСОБА_8 , знаходились біля будівлі з надписом «Шиномонтаж», що розташована по вулиці Івана Франка у селі Вікторівка Березівського району Одеської області, де зустрілись з ОСОБА_7 , який приїхав до вказаного місця на автомобілі «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Внаслідок наявності між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого, тривалих неприязних стосунків у зв`язку із конфліктами, пов`язаними з конкуренцією між Фермерським господарством «Полюганич», керівником якого є син ОСОБА_8 ОСОБА_10 та ТОВ «Укрзерно Трейд1», керівником якого є ОСОБА_7 , у веденні підприємницької діяльності у сфері вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 перебували у негативно налаштованому та напруженому стані під час будь-якої зустрічі з ОСОБА_7 .
У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 носили при собі ножі, з наміром використання їх вражаючих властивостей, усвідомлюючи настання будь-яких наслідків об`єкту такого застосування.
Знаючи, що ОСОБА_7 займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з вирощуванням сільськогосподарської продукції та у літній період, що є сезоном збирання врожаю, возить при собі значні суми грошових коштів, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на ґрунті тривалих неприязних відносин, спровокували конфлікт з ОСОБА_7 .
Під час даної суперечки, у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 лівою рукою штовхнув ОСОБА_7 , після чого, останній, бажаючи припинити конфлікт здійснив спробу втекти та залишити місце події.
Далі, ОСОБА_5 діставши ніж, тримаючи його у правій руці, з метою подолання супротиву ОСОБА_7 , кинув його у напрямку останнього, однак не влучив.
Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, наздогнали ОСОБА_7 .
При цьому, ОСОБА_8 наніс удар в обличчя ОСОБА_7 та разом з ОСОБА_5 повалили ОСОБА_7 на землю.
Продовжуючи вчинення злочинних дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 почали завдавати ОСОБА_7 ударів руками та ногами по різним частинам тіла.
Під час нанесення даних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , використовуючи ножі, що є предметами, конструктивно призначеними за своїми властивостями для ураження живої чи іншої цілі за допомогою м`язової сили людини, які вони зберігали при собі, завдали потерпілому шість ударів в сідниці та стегна, в результаті отримання яких ОСОБА_7 втратив свідомість.
У цей час, ОСОБА_9 , діючи з єдиним умислом з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 , з метою заволодіння його майном, виконуючи свою роль, відчинивши задню праву дверцю автомобіля «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_7 , проник до вказаного автомобілю, який є іншим володінням особи та незаконно заволодів належними ОСОБА_7 грошовими коштами у сумі 213 000 гривень та 30 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 14.07.2019 становить 774 000 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром), які знаходились у сумці на задньому пасажирському сидінні.
Після цього, ОСОБА_9 , підбігши до ОСОБА_7 , який внаслідок спричинених тілесних ушкоджень Козловським та ОСОБА_8 вже лежав на землі, також наніс два удари правою ногою та один удар правою рукою по різним частинам тіла ОСОБА_7 .
Надалі, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів та за попередньою змовою з ОСОБА_9 заволоділи мобільним телефоном марки «IPhone 8» вартістю 7200 гривень та мобільним телефоном «IPhone 10» вартістю 19 500 гривень, що належали ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_9 з метою безперешкодного залишення місця злочину, за допомогою ножа проколов шини на передньому правому та задньому правому та задньому лівому колесах автомобілю «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_7 .
Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , маючи умисел на порушення недоторканості іншого володіння ОСОБА_7 автомобілю «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також з метою перевірки наявності у ньому іншого цінного майна проникли до салону вказаного автомобілю, а саме ОСОБА_5 шляхом відчинення передньої лівої дверці, а ОСОБА_8 шляхом відчинення передньої правої дверці автомобілю.
Після чого, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на автомобілі TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зникли з місця вчинення злочину.
23.07.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Постановою першого заступника прокурора Одеської області від 20.01.2020 року строк досудового розслідування даного кримінального продовжено до шести місяців, тобто до 27.05.2020 року.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2020 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 22.03.2020 року.

У подальшому, 18.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: заяви ОСОБА_7 , яка надійшла до Березівського ВП та була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №2229 від 14.07.2019 року; довідки про госпіталізацію ОСОБА_7 ; допитів потерпілого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 ; протоколу огляду місця події від 14.07.2019 року з планом-схемою до нього; протоколу огляду місця події від 15.07.2019 року; постанови від 15.07.2019 року про приєднання речових доказів, вилучених в ході оглядів 14.07.2019 року та 15.07.2019 року; допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; рапорту старшого оперуповноваженого СКП Березівського ВП Лиманського відділу поліції ГУ НП в Одеській області ОСОБА_18 від 14.07.2019 року; повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 17.07.2019 року та про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 21.01.2020 року; рапорту старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 ; рапорту старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 ; протоколу огляду речей від 31.07.2019 року; повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 13.11.2019 року; висновку експерта №37 від 11.01.2020 року щодо наявних у потерпілого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.07.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_7 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_11 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_11 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2020 року за участю свідка ОСОБА_12 .
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Тому доводи захисника та підозрюваного про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162 КК України та ч. 4 ст. 187 КК України є безпідставними.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Одеській області від 23.07.2019 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2019 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З пояснень, наданих ОСОБА_5 , вбачається, що останній був обізнаний про оголошення його розшуку, добровільно з`явився до суду 23.01.2020 року з метою участі у судовому засіданні під розгляду клопотання про продовження строків триманні під вартою ОСОБА_8 .

Отже, з урахуванням наведених обставин, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, слідчий суддя вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому суд враховує, що добровільне з`явлення ОСОБА_5 до суду 23.01.2020 року хоча і зменшує даний ризик, проте не усуває його повністю.
Також суд вважає, що існують ризики, передбачені п. 2, п. 3 та п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою відмови від дачі показань або їх зміни. Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №1860дск від 02.08.2019 року до потерпілого ОСОБА_7 застосовувались заходи безпеки в рамках даного кримінального провадження у зв`язку з наявністю реальної загрози життю та здоров`ю. Також, оскільки на цей час не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,що матиме негативний вплив на хід досудового слідства та судового розгляду справи, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 може продовжити вчиняти неправомірні дії щодо потерпілого з урахуванням обставин кримінального провадження, у тому числі, пояснень потерпілого ОСОБА_7 щодо погроз та вказівок, які надходили на його адресу у зв`язку із даним кримінальним провадженням.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Також, згідно п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України слідчим у клопотанні та прокурором доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Так, як зазначалось раніше, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 23.01.2020 року, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, було задоволено клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання до 22.03.2020 року, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.
Встановлений ухвалою суду від 23.01.2020 року строк тримання під вартою до 22.03.2020 року об`єктивно недостатній для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, встановлення місцезнаходження інших підозрюваних, проведення необхідних експертних досліджень та інших слідчих дій та прийняття остаточного рішення у провадженні.
Вказані обставини, виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місті його постійного проживання; вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного на утриманні неповнолітньої дитини; наявність батьків похилого віку та стан їх здоров`я; репутацію підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 підлягає задоволенню оскільки слідчим у клопотанні та прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
Доводи захисника про те, що строк досудового розслідування продовжений не уповноваженою на те особою, є неспроможними з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів провадження кримінальне провадження, в якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.1 ст. 162 та ч.4 ст. 187 КК України, постановою прокурора від 01.08.2019 року було об`єднано в одне кримінальне провадження з кримінальними провадженнями, відомості про які були внесені до ЄРДР 12.07.2017 року, 28.07.2017 року та 31.08.2017 року, і об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно єдиний номер 000632 відповідно до вимог кримінального процесуального закону та Положення про порядок ведення єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, кримінальне провадження за № 0000632 внесене до ЄРДР, до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII, яким були внесені зміни до КПК України в частині строків досудового розслідування та порядку продовження строків досудового розслідування. В редакції КПК, яка діяла на той час, передбачалось, що якщо внаслідок складності провадження неможливо закінчити досудове розслідування (ч. 1 ст. 294 КПК України) у строк, визначений ч. 1 ст. 219 КПК України, за клопотанням слідчого або прокурора (ч. 1 ст. 295 КПК України), він може бути подовжений в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 219 КПК України районним (міським) або іншим прирівняним до нього прокурором. Якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2частини першої статті 219 цього Кодексу,він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу:до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником. Зміни, які внесені в КПК України Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII в частині строків досудового розслідування (ст. 219 КПК України) та порядку продовження строків досудового розслідування (§4 Глава 24 Розділ ІІІ КПК України), не мають зворотної дії в часі та застосовуються в справах, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (п. 4 §2 Розділ 4 Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII). Таким чином, перший заступник прокурора Одеської області, приймаючи рішення про продовження строків досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000632, діяв в межах своїх повноважень з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 113, 138, 176-178, 183, 186, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 16 травня 2020 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 19.03.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1