Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/148/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2019 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 27.11.2000 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку строком на 2 роки, штраф 680 грн. Звільнений 07.07.2003 року постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2003 року умовно-достроково на 1 рік 23 дні;

- 23.12.2003 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 30.04.2008 року по відбуттю строку покарання;

- 14.05.2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.296 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.07.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 29.08.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 29.10.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі. 23.01.2014 року апеляційним судом Кіровоградської області вирок від 29.10.2013 року переглянуто кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. Вирок переглянуто 14.02.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 29.10.2014 року по відбуттю строку покарання;

- 14.03.2017 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на
2 (два) роки та за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

5 (п`ять ) років.
Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення: судової товарознавчої експертизи №647 від 25.07.2019 року 314 гривень 02 копійки; судової товарознавчої експертизи №647 від 25.07.2019 року 314 гривень 02 копійок; судової товарознавчої експертизи №258 від 19.03.2019 року 572 гривні.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за таких обставин.
03.07.2019 близько 11 год. 50 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 перебував біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3 , де його увагу привернув раніше невідомий, малолітній ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якого у руках знаходився планшет «Lenovo ТАВ 7 Еssеntіаl ТВ-7304ХLТЕ 1/16 GВ Вlаск», належний його матері ОСОБА_10 . В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи злочинними шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_8 підійшов до малолітнього ОСОБА_9 та шляхом ривка заволодів планшетом «Lenovo ТАВ 7 Еssеntіаl ТВ-7304ХLТЕ 1/16 GВ Вlаск», вартість якого згідно висновку експерта №647 від 25.07.2019 становить 1778,47 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1778,47 грн.

Крім того, 10.03.2019 року, близько 14.00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Варшавській, м. Кропивницького, під час спілкування з раніше невідомим йому чоловіком ОСОБА_11 помітив у руках останнього мобільний телефон марки «Samsung Gаlаху J3 2017, 16 Gb». В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння вказаним мобільним телефоном шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету наживи, повторно, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, ОСОБА_8 попросив у потерпілого ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон, заздалегідь не маючи наміру його повертати. ОСОБА_11 , не маючи здогадок щодо злочинних намірів ОСОБА_8 погодився та передав належний йому мобільний телефон «Samsung Gаlаху J3 2017, 16 Gb», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 258 від 19.03.2019 року складає 3139,08 грн.

З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 3139,08 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути його кримінальну справу та призначити йому покарання на менший строк. Також вказує, що невірно враховані попередні судимості, оскільки остання судимість була у 2017 році за ч. 2 ст. 190 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції визнав його винним за ч. 2 ст. 186 КК України, однак його дії необхідно було кваліфікувати за ст. 190 КК України.
Також слідчий під час досудового розслідування не зазначив про погашення його судимостей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії його підзахисного за ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, по другому епізоду за ч. 2 ст. 190 КК України кваліфікацію залишити без змін.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що допитаний у судовому засіданні, його підзахисний, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав частково та пояснив, що не заперечує факт заволодіння планшетом у малолітнього, однак не згодний з кваліфікацією вчиненого ним діяння.

Пояснив, що 03.07.2019 року прийшов до знайомої, на яку чекав біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3 . Побачив хлопчика та вирішив з ним познайомитися, той грався на планшеті.

Потім він вирішив його обдурити та заволодіти планшетом потерпілого. Сів до нього на лавку і попросив дати йому пограти. Грав в планшеті хвилин 10. Потім йому малолітній повідомив, що йому потрібно йти додому. Вони разом направились в бік гаражів та він весь час продовжував грати в планшеті. Він озирнувся, а його вже немає і вважав, що той втік. Він залишився з планшетом в руках і пішов за гаражі. При цьому, малолітній не просив повернути йому планшет.

Вказав, що дзвонила матір малолітнього, однак він вимкнув планшет. Планшет він продав на Критому ринку, що в м. Кропивницький, на виручені кошти придбав ліки для батьку, який тяжко хворіє та є інвалідом. Відтак, шляхом обману заволодів планшетом малолітнього, розкаюється у вчиненому та просить у малолітнього та його матері вибачення.

Будь-яких доказів,які б свідчили про вчинення його підзахисним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, під час досудового слідства так і у суді першої інстанції не було встановлено.
Єдиним доказом сторони обвинувачення є лише допит малолітнього.
На думку захисту, малолітній не в повній мірі міг оцінювати дії, які були вчиненні його підзахисним. Оцінка показів малолітнього, під час досудового слідства та під час надання пояснень у судовому розгляді провадження, не була надана.
Вважає, що пояснення малолітні свідок надавав ті, які йому сказали працівники поліції. В силу того, що малолітній свідок, не в повній мірі міг усвідомлювати вчинення дій його підзахисним, захист вважає, що пояснення малолітнього свідка, повинні були бути підтвердженні дитячим психологом, чого не було зроблено, як під час досудового слідства, так і під час розгляду справи по суті.
На думку захисту, в діях ОСОБА_8 , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України.
Також згідно характеризуючи даних, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, працевлаштований неофіційно, проживає разом з тяжко хворим батьком, та опікується ним та його лікуванням.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та проси в перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, прокурора, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргу захисника слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції, по епізоду заволодіння майном у потерпілого ОСОБА_11 , обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого,оскільки він вину у вчиненні даного злочину визнав повністю та пояснив суду, що обставини вчинення ним злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 органами досудового розслідування встановлено вірно, з кваліфікацією його дій погоджується, просив вибачення у потерпілого.
Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , по епізоду заволодіння майном у потерпілого ОСОБА_11 ,правильно кваліфіковані районним судом за ч.2 ст.190 КК України, як вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений
ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину визнав частково та пояснив, що не заперечує факт заволодіння планшетом у малолітнього, однак не згодний з кваліфікацією вчиненого ним діяння. Пояснив, що 03.07.2019 року прийшов до знайомої, на яку чекав біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3 . Побачив хлопчака та вирішив з ним познайомитися, той грався на планшеті.
Потім він вирішив його обдурити та заволодіти планшетом малолітнього. Сів до нього на лавку і попросив дати йому пограти. Грав в планшеті хвилин 10. Потім йому малолітній повідомив, що йому потрібно йти додому. Вони разом направилися в бік гаражів та він весь час продовжував грати в планшеті. Пізніше малолітній сказав, що йому батьки забороняють туди йти.
Він озирнувся, а його вже немає і вважав, що той втік. Він залишився з планшетом в руках і пішов за гаражі. При цьому, малолітній не просив повернути йому планшет.
Вказав, що дзвонила матір малолітнього, однак він вимкнув планшет. Взнав, що останній навчається в школі №25. Планшет він продав на Критому ринку, що в м. Кропивницький, на виручені кошти придбав ліки для батька, який тяжко хворіє. Відтак, шляхом обману заволодів телефоном малолітнього, розкаюється у вчиненому та просить у малолітнього та його матері вибачення.

Малолітній свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні судупершої інстанції в присутності законного представника малолітнього і соціального педагога, пояснив, що 03.07.2019 року біля 12.00 год. сидів один на лавці та чекав на однокласника.
До нього підійшов обвинувачений та запитав в нього у що він грає. Після чого, вихопив планшет і побіг в кущі в бік гаражів. На що він казав обвинуваченому «Стійте! Віддайте планшет!». На що обвинувачений сказав йому, що він йшов собі, оскільки викличе поліцію.
Обвинувачений був одягнутий у футболку, останній був з бородою і мав волосся. Вказав, що обвинувачений не казав йому «покажи гру».
Він не давав йому планшет в руки, той сам вихопив з його рук планшет і побіг. Наполіг на своїх показах та заперечив той факт, що передавав добровільно обвинуваченому планшет погратися.

Крім даних показань малолітнього, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

Заявою ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 03.07.2019 року, згідно з якою остання просила органи поліції притягнути до відповідальності невідому особу, яка 03.07.2019 року біля 11.50 год. перебуваючи біля будинку №1, що по вул. Куйбишева в м. Кропивницький, відкрито шляхом ривка із рук його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заволоділа планшетом планшет «Lenovo ТАВ 7 Еssеntіаl», вартістю 3500 гривень

(а.с.12 том 1).

Протоколом огляду місця події від 03.07.2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення відкрита ділянка місцевості, а саме територія, що біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3

(а.с.13-17 т.1).

Протоколом огляду предмета від 03.07.2019 року упаковка (коробка) від планшетного ПК марки «Lenovo», моделі «ТАВ7 Еssеntіаl», s/n «HGCFEDRZ», імеі: НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження

(а.с.25-29 т.1).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам малолітньому свідку ОСОБА_9 від 03.07.2019 року, під час проведення якого вказаний малолітній впізнав ОСОБА_8 на фото №2, як особу, яка 03.07.2019 року відкрито заволоділа планшетом марки «Lenovo», що знаходився в нього у руках

(а.с.34-35 т.1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.07.2019 року за участю малолітнього свідка ОСОБА_9 в присутності його законного представника, в ході проведення якого малолітній підтвердив власні показання та вказав на обставини та спосіб вчинення відносно нього кримінального правопорушення

(а.с.36-38 т.1).

Протоколом огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 24.07.2019 року

(а.с.39-40 т.1).

Протоколом огляду предмета від 04.07.2019 року з фото таблицею до нього паперовий конверт в середині якого мається оптичний DVD-R диск та на якому маються відеозаписи з камер спостереження за 03.07.2019 року з території, що розташована за адресою: м. Кропивницький, вул. Ціолковського, 1

(а.с.43-45 т.1).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам свідку ОСОБА_12 від 04.07.2019 року, під час проведення якої вказаний свідок впізнав ОСОБА_8 на фото №3, як особу, яка 03.07.2019 року продав йому планшет марки «Lenovo»

(а.с.53-54 т.1).

Висновком судово-товарознавчої експертизи №647 від 25.07.2019 року, згідно з яким ринкова вартість станом цін на 03.07.2019 року не представленого на експертизу планшетного персонального комп`ютера «Lenovo ТАВ 7 Еssеntіаl ТВ-7304ХLТЕ 1/16 GВ Вlаск», у технічно-справному стані, викраденого без зарядного пристрою та іншої гарнітури , придбаного новим у грудні 2017 року (без врахування вартості SIM-карти мобільного оператора «Водафон» за № НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що даний об`єкт є послугою) може складати 1778 грн. 47 коп.

(а.с.93-96 т.1).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Що стосується доводів обвинуваченого та захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. ч.2 ст.186 КК України посилаючись на показання наданим обвинуваченим в судовому засіданні суду першої інстанції необхідно зазначити наступне.
Так ОСОБА_8 по епізоду викрадення майна у малолітнього потерпілого, в суді першої інстанції надав пояснення відповідно до яких він познайомився з хлопчиком біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3 , який грав на планшеті. Сів до нього на лавку і попросив дати йому пограти. Грав в планшеті хвилин 10. Потім йому малолітній повідомив, що йому потрібно йти додому. Вони разом направилися в бік гаражів та він весь час продовжував грати в планшеті. Пізніше малолітній сказав, що йому батьки забороняють туди йти. Він озирнувся, а його вже немає і вважав, що той втік.
Однак зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_8 є не логічними.
Як вбачається з матеріалів обвинувального акту малолітній ОСОБА_9 проживає за іншою адресою.

А тому колегія суддів визнає показання малолітнього свідка ОСОБА_9 стосовно того, що 03.07.2019 року біля 12.00 год. він сидів один на лавці біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_3 та чекав на однокласника.

При цьому апеляційний суд не може визнати показання ОСОБА_8 стосовно того, що малолітній хлопчин надав погратися невідомій особі планшет, потім вони разом пішли у бік гаражів, а згодом він втік від нього, оскільки зазначені показання взагалі не узгоджуються з показаннями малолітнього свідка ОСОБА_9 .

В той же час показання малолітнього свідка є послідовними, узгодженими, відповідають обставинам розвитку подій. Колегія суддів враховує, що злочин вчинено в умовах неочевидності, інших свідків не було, а також враховує вік, життєвий свідка, який може в достатній мірі дати оцінку фактам повсякденного життя. Свідок раніше обвинуваченого не знав, підстав оговорювати його колегія суддів не вбачає, а тому колегія суддів не може визнати його свідчення необґрунтованими. В той же час, показання обвинуваченого є непослідовними, такими що не відповідають логіці подій та направлені на уникнення ним від кримінальної відповідальності..

Також необхідно зазначити про те, що у малолітнього свідка ОСОБА_9 , який чекав біля під`їзду на однокласника відсутня необхідність надавати особі, яку він вперше бачить планшет та йти разом з ним в бік гаражів.

Отже, колегія суддів вважає, що показання надані обвинуваченим в судовому засіданні суду першої інстанції надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, є не логічними і не узгоджується з показаннями малолітнього свідка ОСОБА_9 .

А тому колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_8 заволодів планшетом у малолітньої дитини шляхом грабежу, а не шахрайства оскільки зазначене підтверджується поясненнями малолітнього свідка, який раніше обвинуваченого не знав та підстав оговорювати в останнього також не було.
Також показання малолітнього свідка ОСОБА_9 надані в ході судового розгляду в суді першої інстанції є тотожними з його показаннями наданими під час досудового розслідування, які є послідовними та такими, що заслуговують на довіру. Крім того сторона захисту не заявляла клопотання про залучення психолога в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене колегія суддів залишає без задоволення доводи обвинуваченого та захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. ч. 2 ст.186 КК України, як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів захисника стосовно того, що малолітній не в повній мірі міг оцінювати дії, які були вчиненні ОСОБА_8 необхідно зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження після викрадення майна у

ОСОБА_9 останній намагався наздогнати ОСОБА_8 та казав, щоб той вернув планшет, на що отримав відповідь від ОСОБА_8 нецензурною лайкою.
По дорозі ОСОБА_9 зустрів пішохода, розповів йому, що трапилось та попросив зателефонувати, зв`язався зі своєю матір`ю та остання повідомила працівників поліції.

Зазначене підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 та малолітнього свідка ОСОБА_9 наданими під час досудового розслідування.

Таким чином, оцінуючи дії малолітнього свідка ОСОБА_9 , які виразилися у тому, що після викрадення майна намагався наздогнати обвинуваченого, зупинив пішохода, зателефонував своєї матері та повідомив що сталося, колегія суддів вважає, що малолітній свідок ОСОБА_9 в повній мірі міг оцінювати обставини навколишнього світу та дії, які були вчиненні ОСОБА_8 .
А тому залишає без задоволення доводи захисника стосовно того, що малолітній не в повній мірі міг оцінювати дії, які були вчиненні ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що після викрадення майна та до звернення до правоохоронних органів пройшов не значний проміжок часу, і як наслідок завдяки швидкому і оперативному реагуванню з боку слідчого та працівників поліції, того ж дня ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні злочину.
Зазначене в свою чергу свідчить про відсутність потерпілої ОСОБА_10 та малолітнього свідка ОСОБА_9 оговорювати ОСОБА_8 .
Також апеляційний суд вважає безпідставним доводи апеляції засудженого, що суд першої інстанції зазначив у вступній частині судимості, які вже погашені, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення переривається і обчислюється заново.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину,особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, не працює, знаходиться диспансерному обліку в КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання «опіоїдів». Синдром залежності з 1999 року, а також згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_8 , одноразово в 2016 році знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання «опіоїдів», осудний, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.
Районним судом враховано висновок судово психіатричного експерта №262 від 26.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів (згідно МКХ-10, F-11), проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінованого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує.
Також районним судом враховано висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_8 , відповідно до якого виправлення останнього без позбавлення чи обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку та за умови здійснення нагляду з боку органу пробації та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень: участь у виховних заходах та соціально-корисній діяльності; проведення індивідуально-профілактичної роботи та проходження пробаційної програми «Зменшення вживання психотропних речовин».
По епізоду вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

По епізоду вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину щодо малолітньої дитини та відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

А тому на думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті закону, буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів, як ним, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 стосовно призначення більш м`якого покращання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, що по справі відсутнє.

Оскільки у апеляційній скарзі ОСОБА_8 наполягає на призначенні йому більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4