Справа № 464/2878/20
пр.№ 1-кп/464/359/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.06.2020 року
Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000949 від 30.05.2020 р., про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 29.01.2020 р. Сихівським районним судом м.Львова за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 29.05.2020 р. близько 19:00 год., перебуваючи в маршрутному таксі №47А, яке зупинилось на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 92, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав у потерпілої ОСОБА_6 рюкзак яскраво-зеленого кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 8 100 грн., портмоне червоного кольору, вартістю 1500 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 2 700 грн., який взяв у руку, та, не маючи можливості розпорядитися викраденим майном, намагався вийти через середні двері маршрутного таксі, однак його дії були помічені водієм вищевказаного маршрутного таксі. У подальшому ОСОБА_3 , будучи поміченим водієм та бажаючи досягти своєї протиправної, корисливої мети, продовжуючи свої злочинні дії, які переросли з таємного викрадення чужого майна (крадіжки) у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), не реагуючи на вимоги водія припинити протиправні дії, намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки, пробігши декілька метрів в сторону вул.Скрипника та не бажаючи бути затриманим свідками, які намагалися його наздогнати, викинув викрадені речі на тротуар та втік у невідомому напрямку. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 намагався спричинити потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12 500 грн.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Додатково зазначив, що при виході з маршрутного таксі №47А, взяв сумку жінки, яка спала. В подальшому, коли він вийшов з маршрутного таксі, почув крик водія, внаслідок чого викинув сумку та побіг, щоб не бути затриманим.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, 18.06.2020 р. звернулась в суд із заявою, у якій просила розглядати дане кримінальне провадження у її відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуду суду.
На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілої.
За згодою сторін, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України
Його дії органом досудового розслідування, вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки такий вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_3 працевлаштований, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Сихівського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_7 від 30.06.2020 р., ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є високим. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.
Окрім цього, як вбачається із вироку Сихівського районного суду м.Львова від 29.01.2020 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
З урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин по даній справі в період невідбутого покарання за попереднім вироком, суд призначає ОСОБА_3 покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, приєднавши частково невідбуте покарання за попереднім вироком.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.06.2020 р. підлягають скасуванню.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 02.06.2020 р. ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому продовжений, відтак, зважаючи на обраний вид покарання, даний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Окрім цього, початок строку відбування покарання слід обчислювати з часу обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, а саме з 02.06.2020 р.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 29.01.2020 року - у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) місяць, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання - 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 2 червня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.06.2020 року, а саме на телефон марки «Samsung» ІМЕІ НОМЕР_1 та встановлену сім-карту мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; кепку білого кольору з надписом «Speed Racer», спортивні штани сірого кольору та кросівки чорного кольору - скасувати.
Речові докази:
-рюкзак бірюзового кольору та гаманець червоного кольору на застібку та замок, в якому знаходиться 6 банківських карток та паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_6 , які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 повернути останній;
-телефон марки «Samsung» ІМЕІ НОМЕР_1 та встановлену сім-карту мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 , передані на зберігання в камеру схову речових доказів Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_3 ;
-кепку білого кольору з надписом «Speed Racer», спортивні штани сірого кольору та кросівки чорного кольору, передані на зберігання в камеру схову речових доказів Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_3 .
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1