Справа № 127/3276/19
Провадження №11-кп/801/285/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року у кримінальному провадженні №0003287 від 14.08.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Красне, Тиврівського району, Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-14.02.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;
-10.04.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
-12.07.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Черемошне, Тиврівського району, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця с. Черемошне, Тиврівського району, Вінницької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
-02.11.2018 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,104 КК України від відбування покарання звільненого із іспитовим терміном на 2 роки;
-14.02.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майн;
-10.04.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
-12.07.2019 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.11.2018 року щодо ОСОБА_9 виконувати самостійно,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_10

захисника: ОСОБА_11

захисника: ОСОБА_12

захисника: ОСОБА_13

потерпілого: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_14

представника служби у справах дітей Тиврівської РДА: ОСОБА_15

В с т а н о в и в:

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року, в якій просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року змінити, призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 більш сувору міру покарання за ч.2 ст. 186 КК України, стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 75 000, 00 грн у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди, а також судові витрати на користь держави.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та покарання призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.12.2018 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з дати набрання вироком законної сили.

Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.11.2018 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.12.2018 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обраховувати з дати набрання вироком законної сили.

Визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.12.2018 року до 12.12.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту за адресою: АДРЕСА_2 , в якому він проживає без дозволу суду, у нічний період доби, з 22.00 години до 06.00 години наступної доби;повідомляти суд про зміну місяця свого проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 10 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №459-463/19-21 від 24.01.2019 року в сумі 1144,00 грн.
Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №5997/18-21 від 16.11.2018 року в сумі 1716,00 грн.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2018 року (№127/31892/18) про накладення арешту, скасовано.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2018 року (№127/31908/18) про накладення арешту, скасовано.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_7 , в ніч з 12.08.2018 року на 13.08.2018 року, точного часу судовим слідством не встановлено, разом із своїм знайомим ОСОБА_9 , знаходились біля будинку АДРЕСА_4 , де побачили на території вищевказаного домоволодіння, що огороджене парканом, велосипед марки «Corrado», що належить ОСОБА_16 . В цей час у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_17 через хвіртку, шляхом підбору кодового паролю до замка, проникли на територію домоволодіння та, дотримуючись завчасно обумовленого спільного злочинного задуму, ОСОБА_18 підійшов до підсобного приміщення, біля якого знаходився велосипед, та взявши його вивіз з території домоволодіння.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_18 та ОСОБА_7 завдали ОСОБА_16 , відповідно до висновку експерта № 599/18-21, матеріальної шкоди на загальну суму 2728 гривень.

Крім цього, не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_7 , разом із своїми знайомими, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 10.12.2018 року о 23.00 год., проходили біля ресторану «Першотравневий», що на території Вінницького міського парку культури та відпочинку ім. Горького. В цей час, вони побачили раніше невідомого чоловіка - ОСОБА_6 , в якого на плечі була сумка. Неповнолітній ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_19 та ОСОБА_20 відкрито заволодіти у незнайомого ОСОБА_6 сумочкою із її вмістом, на що ОСОБА_21 та ОСОБА_18 погодились.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_6 , кулаком правої руки наніс йому два удари в обличчя. Після чого, дотримуючись завчасно обумовленого спільного злочинного задуму, ОСОБА_21 та ОСОБА_18 підбігли до ОСОБА_6 і також почали наносити удари кулаками по тілу. В результаті чого, ОСОБА_6 впав на землю, потягши за собою неповнолітнього ОСОБА_7 , а ОСОБА_21 та ОСОБА_18 ногами продовжили наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_6 .
Подавивши волю до спротиву ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , підібрали майно останнього, а саме: матерчату сумку, яка не представляє матеріальної цінності, в середині якої знаходились мобільний телефон «Самсунг JT-S5610» імеі: НОМЕР_1 , зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг JT-S5610», зарядний пристрій до тюнера «Т2» «LORNOT Т2-10», нічний ліхтарик марки «YAJIA YJ-1898», лампочка фірми «MAXUS», гаманець, який матеріальної цінності не становить, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 250 грн., та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 34 від 22.01.2019 внаслідок незаконних дій ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження: садна обличчя, шиї, задньої поверхні грудної клітки, синець поперекової ділянки, синець з набряком ділянки між фалангового суглобу 1-го пальця лівої руки, що належать до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта №459-463/19-21 від 24.01.2019 року встановлено вартість викраденого майна, станом на момент вчинення кримінального правопорушення а саме: мобільний телефон «Самсунг JT-S5610» вартістю 454 грн., нічний ліхтарик марки «УАЛА YJ-1898», вартістю 37 грн., зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг», вартістю 59,60 грн.; вартість лампочки фірми «MAXUS» та зарядного пристрою до тюнера «Т2» «LORNOT Т2-10» встановити не представилось можливим.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 завдали ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 800,60 грн.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого мотивовано тим, що призначена оскаржуваним вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року остаточна міра покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 є надмірно мякою, не відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України, оскільки суд фактично не врахував, що спільно вчинений злочин за попередньою змовою групою обвинувачених відносно нього (особи похилого віку) поєднаний з насильством грабіж є тяжким кримінальним злочином та з обтяжуючою покарання обставиною, згідно з ч. 1 п.1, п.2 , п.6 ст. 67 КК України.
Своєю поведінкою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , не довели, що вони усвідомили тяжкість, суспільну небезпеку і наслідки спільно вчиненого ними злочину, дійсно шкодують про скоєне, що давало б суду підстави для висновку, що обвинувачені насправді щиро розкаялися.
Суд першої інстанції безпідставно формально вказав, що обставинами, які пом`якшують покарання кожного з обвинувачених суд визнає їх щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд першої інстанції помилково розцінив те, що ОСОБА_8 частково у сумі 5000 грн. відшкодував шкоду, як пом`якшуючу обставину, оскільки своєю поведінкою ОСОБА_8 не довів, що він дійсно усвідомив тяжкість, суспільну небезпеку і наслідки спільно вчиненого за його участю злочину, що вказувало б на можливість його виправлення без реального відбування покарання..
Тому, потерпілий вважає, що міра покарання не відповідає ступеню тяжкості вини обвинувачених та завданням кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Також, на думку потерпілого рішення суду щодо відшкодування моральної шкоди не відповідає ступеню завданих йому та триваючих моральних страждань.
Потерпілий вказує, що його моральні страждання полягають у тому, що після скоєння спланованого нападу на нього він перестав спокійно спати, у зв`язку із набутим після побиття вадами здоров`я, постійно відчуває тривогу, що злочинці знову можуть напасти на нього, а він самостійно себе захистити не може.
Внаслідок побиття ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_24 пошкодили його зубні протези від чого він до цього часу щоденно страждає, оскільки позбавлений елементарної можливості повноцінно харчуватися, відчуваючи постійний фізичний біль та моральний дискомфорт під час вживання їжі. Єдиним джерелом доходу його існування є лише пенсія за віком в мінімальному розмірі 1 497 грн.
Враховуючи всі вищеперераховані фактори, потерпілий заподіяну моральну шкоду оцінив в розмірі не менше 75 000 грн., оскільки між спільними злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_24 та завданої йому моральної шкоди існує прямий причинно-наслідковий звязок, а Вінницький міський суд зазначені обставини врахував формально та не надав їм належної та обєктивної оцінки, визнавши лише за достатнє частково задоволити його про відшкодування моральної шкоди без визначення у вироку своїх мотивів та обгрунтувань, що не в повній мірі відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також зазначає, що він просив суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 23, 1167, ч.1 ст. 1168, ч.1 ст. 1190, ч.1 ст. 1179 ЦУ України, розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди « № 31.03.1995 року та солідарно стягнути з обвинувачених на його користь заподіяну йому їх спільним злочином моральну шкоду, однак зазначених доводів його позову та приписів законодавства суд першої інстанції в повній мірі не врахував, пропорційно стягнувши у відповідних розмірах моральну шкоду з обвинувачених.

Заслухавши доповідача, думку потерпілого ОСОБА_25 , який під час апеляційного розгляду змінив вимоги щодо призначення міри покарання обвинуваченим, просив звільнити ОСОБА_7 з іспитовим терміном від відбування покарання, обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін призначену міру покарання вироком суду першої інстанції, зменшити іспитовий строк, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 наполягав на тому, щоб він відбував реально міру покарання призначену судом першої інстанції, вважає, що є всі підстави для збільшення строку покарання у вигляді позбавлення волі, щодо цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди просив стягнути з обвинувачених на його користь солідарно 75 000 грн, думку захисника ОСОБА_11 , яка просила задоволити змінену апеляційну скаргу потерпілого частково в частині призначення покарання ОСОБА_7 , в частині стягнення моральної шкоди просила відмовити, захисника ОСОБА_13 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вказала, що призначена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_14 є вірною, відповідає меті покарання, щодо стягнення моральної шкоди також просила відмовити, захисника ОСОБА_12 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілого, вказав, що шкоду потерпілому матір обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодувала в розмірі 5000 грн, на даний час він не має матеріальної можливості сплатити моральну шкоду в більшому розмірі, на якій наполягає потерпілий, представника служби у справах дітей Тиврівської РДА ОСОБА_15 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого в частині призначення покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а щодо стягнення моральної шкоди просив відмовити, оскільки у обвинувачених немає таких коштів для сплати моральної шкоди, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, обвинуваченого ОСОБА_14 , який просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, прокурора ОСОБА_10 , яка заперечила щодо апеляційної скарги потерпілого та зміни міри покарання обвинуваченим, оскільки визначена судом міра покарання є співмірною вчиненим обвинуваченими злочинам, щодо цивільного позову потерпілого просила відмовити, оскільки посилання потерпілого у апеляційній скарзі на струс мозку та погану роботу клапану серця внаслідок побиття не підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 34 від 22.01.2019 року, згідно якого у потерпілого таких тілесних ушкоджень не виявлено, просила вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілого, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі потерпілого не оспорюється.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті)закону України про кримінальну відповідальність ,але засвоїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідност.65 КК України суд призначає покарання у межах встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, які є умисними корисливими тяжкими злочинами вчиненими за попередньою змовою групою осіб, особу обвинуваченого, який згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області характеризується негативно, до виконкому сільської ради неодноразово надходили скарги на поведінку ОСОБА_9 за крадіжку особистого майна громадян, прийняв до уваги те, що обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим знову вчинив умисні корисливі злочини, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 70, ст. 72 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області за період проживання на території Черемошненської сільської ради характеризується негативно, повагою в однолітків не користується, у виконком сільської ради неодноразово поступали скарги на поведінку ОСОБА_7 за крадіжку особистого майна громадян, не працює, не навчається, згідно характеристики ЗОШ І-ІІ ступенів с. Черемошне Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_7 навчався у вищевказаній школі з 3 по 9 клас, часто пропускав уроки без поважних причин, активної участі у громадському житті школи не брав, раніше судимий, вчинив нові умисні корисливі тяжкі злочини будучи неповнолітнім, наявність обставин, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та вчинення злочину у неповнолітньому віці, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання у виді позбавлення волі на підставі ч.4 ст. 70 КК України за наявності вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, прийняв до уваги особу обвинуваченого, який згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області характеризується посередньо, нарікань та скарг на його адресу у виконком сільської ради не надходило, раніше не судимий, вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, згідно довідки КЗ «ВОПЛ ім. акад. О.І. Ющенка», вих. №20/154 від 15.01.2019 року, ОСОБА_8 на обліку у вказаному закладі не перебуває, однак, перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація з 26.04.2017 року по 11.05.2017 року з діагнозом: «Резидуальна енфацелопатія, лівобічний спастичний геміпарез з порушенням мілкої моторики в руці, гіпотрофією м`язів кінцівок та укороченням. Контактури лівого ліктьового та гомілковостопного суглобів», частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції враховано досудові доповіді Тиврівського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, вих. №42/19/539-19 від 06.03.2019 року щодо ОСОБА_7 , згідно якої ризик повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній. Відповідно до висновку органу пробації про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства в тому числі окремих осіб, вих. №42/19/537-19 від 06.03.2019 року щодо ОСОБА_8 , згідно, якої ризик повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній. Відповідно до висновку органу пробації про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства в тому числі окремих осіб, вих. №42/19/538-19 від 06.03.2019 року щодо ОСОБА_9 , з якої вбачається, що ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється, як високий. Відповідно до висновку органу пробації про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_9 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №7 від 24.10.200 3року «Про практику призначення судами кримінального покарання», додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , яке є достатнім для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.
З рішенням суду першої інстанції щодо призначеного покарання погоджується суд апеляційної інстанції.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає доводи потерпілого, щодо доцільності та можливості на його думку застосування ст. 75 КК України відносно ОСОБА_7 , зменшення іспитового строку ОСОБА_8 та збільшення строку покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 виклав доводи щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 75 тисяч гривень.
На думку суду апеляційної інстанції, вимоги потерпілого задоволеню не підлягають.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Визначення моральної шкоди дано у п 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Під час апеляційного розгляду потерпілий, обгрунтовуючи наявність підстав для задоволення його апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди зазначив обставини, які досліджувалися та перевірялися судом першої інстанції.
Суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов потерпілого в дотримання вимог ст. 128 КПК України, врахував глибину та тривалість моральних страждань потерпілого ОСОБА_6 , який зазнав фізичного болю, принижень, стресу.
При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, визначаючи розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, навів відповідні мотиви.
Також суд врахував, що обвинуваченим ОСОБА_8 в добровільному порядку до постановлення вироку частково відшкодовано моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
На думку суду апеляційної інстанції, розмір моральної шкоди визначений судом відповідає характеру та обсягу страждань потерпілого, враховуючи їх доведеність.
З урахуванням майнового стану обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_8 на даний час не працює, отримував раніше державну соціальну допомогу, як дитина інвалід, ОСОБА_7 не працює, його сім`я відповідно до листа Тиврівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 01-19/383 від 21.09.18 року з липня 2012 року перебуває на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах по причині малозабезпеченості, належних побутових умов, ОСОБА_9 не працює, відбуває покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.
Перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України..
Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілого.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4