ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/102/18 Номер провадження 11-кп/814/183/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 від 31 серпня 2017 року кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганськ м. Олександрівськ (згідно паспорту громадянина України), зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:
-30.01.1998 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 140, ст. 17, ч.2 ст. 140. ч.3 ст. 81, 43,44 КК України на 8 місяців позбавлення волі;
-27.11.1998 року Каменобродським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 145, ст.1, ч.2 ст. 215-3, ч.2 ст. 215-3, ст. 42 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-18.02.2005 року Артемівським районним судом м.. Луганська за ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 185, ст..70, ст..71 КК України на 14 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 12.05.2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання
за участю
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 11.03.2019 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винним за п.13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання за:
- п.13 ч.2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі,
-ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення умисного вбивства, повторно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, а також повторно вчинив крадіжку чужого майна за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 30 серпня 2017 року близько 2010 години приїхав з м. Глухів Сумської області, куди їздив з приводу працевлаштування, до автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 . У цей же день ОСОБА_6 мав намір поїхати за місцем свого постійного проживання - до с. Сари Гадяцького району Полтавської області. Знаходячись на автовокзалі, ОСОБА_6 з`ясував, що в цей день рейсові автобуси в напрямку міста Гадяч за розкладом відсутні. У подальшому ОСОБА_6 пішки вирушив до залізничного вокзалу міста Суми з метою переночувати.

Цього ж дня близько 2045 год., рухаючись по вул. 8 Березня в м. Суми, ОСОБА_6 , маючи намір довідатися напрямок руху до залізничного вокзалу, підійшов до раніше невідомої йому ОСОБА_10 , 1951 року народження, яка в цей час перебувала на зупинці громадського транспорту. Під час розмови ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 , що він з Гадяцького району Полтавської області. Почувши це, ОСОБА_10 , яка тривалий час мешкала в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, запропонувала йому поїхати до себе додому, щоб переночувати та дочекатися транспорту в напрямку місця мешкання ОСОБА_6 . На її пропозицію ОСОБА_6 погодився та вони на громадському транспорті попрямували до домоволодіння ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Приїхавши до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_10 перебували на кухні житлового будинку, де спілкувались та пили чай.

У період часу з 22 години 15 хвилин 30 серпня 2017 до 00.00 години 31 серпня 2017 року, перебуваючи на кухні вказаного домоволодіння, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виникла суперечка, під час якої ОСОБА_6 розлютився на потерпілу та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив вчинити вбивство ОСОБА_10 . Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 , взяв кухонний ніж, який лежав на столі в кухні вищевказаного житлового будинку та, утримуючи ніж у правій руці, почав наносити удари ножем в життєво важливі органи в різні частини тіла потерпілої ОСОБА_10 , яка в цей час стояла навпроти нього. Після перших ударів ОСОБА_10 спробувала втекти від нападника, але ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілої, наздогнав ОСОБА_10 , яка в цей час перебувала в коридорі зазначеного будинку та, схопивши її лівою рукою за шию, позбавив таким чином потерпілу можливості втекти та покликати допомогу, після чого продовжив наносити ножем, який утримував в правій руці, удари в життєво важливі органи, а саме в ділянки тіла в районі живота та грудної клітини, а також в ділянку правої руки потерпілої ОСОБА_10 , яка під час нанесення їй ударів ножем намагалась вирватись, змінюючи при цьому положення тіла.

Під час того, як ОСОБА_6 продовжував наносити удари ножем, ОСОБА_10 втратила свідомість, впавши на підлогу. Оскільки потерпіла подавала ознаки життя, ОСОБА_6 , знаходячись з правого боку від потерпілої, наніс їй один удар в ділянку живота та один удар в ділянку ребер з правого боку. Від останнього удару клинок ножа, яким він наносив удари, зламався.

Після цього ОСОБА_6 , вважаючи, що ОСОБА_10 ще жива, доводячи до кінця свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , залишив зламаний ніж біля потерпілої та пішов на кухню, де на столі на підставці взяв ще один кухонний ніж та, утримуючи його в правій руці, повернувся до потерпілої ОСОБА_10 , яка в цей час лежала у непритомному стані на підлозі коридору домоволодіння, та продовжив наносити другим ножем удари в живіт та грудну клітину потерпілої, поки остання не перестала подавати ознаки життя. Зрозумівши, що потерпіла мертва, ОСОБА_6 припинив свої дії.

Усього ОСОБА_6 наніс потерпілій ОСОБА_10 37 ударів ножем, з яких проникаючих в плевральну та черевну порожнини 18 ран, з них 7 ран з пошкодженням легень та аорти, 4 рани з пошкодженням печінки та селезінки, які проникають в черевну порожнину.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи (трупу) №786/527 від 08.11.2017 року, смерть потерпілої ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини та черевної порожнини, які супроводжувалися пошкодженнями аорти, легень, печінки, селезінки та гострою крововтратою, на що вказують дані експертизи трупа: наявність множинних колото - різаних ран в ділянках грудної клітини справа та зліва, продовженнями яких є ранові канали довжиною до 12 см, які проникають в ліву і праву плевральні порожнини з пошкодженнями легень та навколосерцевої сумки і висхідної дуги аорти, множинні пошкодження печінки та селезінки, ознаки зовнішньої крововтрати в вигляді накладань крові на одяг та поверхню тіла померлої та недокрів`я внутрішніх органів.

Відразу після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 приблизно о 00.10 год. 31 серпня 2017 року ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитись у домоволодінні ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_3 , вирішив викрасти цінне майно, яке знайде в цьому будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, впевнившись, що його дії носять таємний характер, в залі будинку відшукав та повторно таємно викрав наступне майно, належне ОСОБА_9 :

-5000 російських рублів, що в національній валюті України відповідно до довідки Національного банку України №61-0050/63151 від 13.09.2017 складає 2173 грн. 20 коп., які знаходились на полиці в серванті;

-золоту жіночу каблучку вартістю (згідно висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-32930 від 15.09.2017) 1236 грн. 80 коп., яка знаходилась в серванті;

-золоту жіночу сережку вартістю (згідно висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-32930 від 15.09.2017) 1236 грн. 80 коп., яка знаходилась в серванті.

У подальшому ОСОБА_6 покинув зазначене домоволодіння та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 4646 грн. 80 коп.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати, а матеріали провадження направити на новий судовий розгляд. Вважає, що в основу вироку покладені неналежні докази, які здобуті працівниками поліції незаконними методами. Зазначає, що під час досудового розслідування до нього застосовувалися фізичний та моральний тиск, а також було порушено його право на захист.

Вважає, що матеріали провадження не містять доказів його причетності до злочину. Також зазначає, що місцевий суд призначаючи йому покарання не врахував пом`якшуючі покарання обставини, зокрема стан здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити останнього до довічного позбавлення волі. Вважає призначену місцевим судом міру покарання занадто м`якою. Просить врахувати тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину та характеристику його особи.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому просить врахувати особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного вбивства, на шлях виправлення не став, натомість повторно вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи та проти власності. Зазначене свідчить про його вперте не бажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, судом не взято до уваги думку потерпілої, яка наполягала на призначенні довічного позбавлення волі обвинуваченому.

Позиція інших учасників судового провадження
Під час апеляційного перегляду вироку кожен з апелянтів підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційні вимоги ОСОБА_6 щодо скасування вироку суду через недоведеність вини обвинуваченого та просила закрити кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Мотиви суду
Згідно ст.370 КПК України, с удове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій, речові докази та висновки експертиз.

Доводи обвинуваченого про те, що під час слідчого експерименту він обмовив себе колегія суддів вважає непереконливими оскільки результати слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються сукупністю взаємоузгоджених доказів, покладених в основу вироку, а посилання ОСОБА_6 щодо застосування недозволених методів розслідування спростовуються результатами відповідної перевірки.

Твердження обвинуваченого щодо непричетності до інкримінованих йому злочинів є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Зокрема, колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що покладений в основу обвинувального вироку протокол слідчого експерименту від 16.09.2017 року являється недопустимим доказом.

Мета, порядок проведення та закріплення результатів слідчого експерименту визначаються положеннями ст.240 КПК України. Згідно частини шостої цієї статті, про проведення слідчого експерименту слідчий складає протокол згідно з вимогами КПК України. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як вбачається зі змісту вироку, суд оцінив протокол слідчого експерименту, як допустимий доказ. Під час апеляційного перегляду вироку, колегія суддів також не знайшла підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Так, з метою перевірки і уточнення відомостей отриманих під час проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 , 16.09.2017 року старшим слідчим СВ Сумського РВП в Сумській області ОСОБА_11 проведено слідчий експеримент із застосуванням відеозапису.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 16.09.2017 року складеного старшим слідчим ОСОБА_11 вбачається, що слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_6 проведено в присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за участі захисника ОСОБА_14 , спеціалістів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

З відеозапису слідчого експерименту вбачається, що в присутності всіх учасників слідчої дії в кабінеті слідчого ОСОБА_6 розповів, а в подальшому показав на місці обставини вчинених ним злочинів. Зокрема, він уточнив обставини за яких він разом з потерпілою добрався до її будинку, де брав знаряддя злочину, показав на статистові як він наносив ножові поранення потерпілій, показав де знайшов та викрав належне їй майно, як покинув будинок потерпілої , куди викинув свої речі та ніж, яким скоїв вбивство, яким чином повертався в м. Суми, обмінював викрадені рублі на гривні та повертався до себе додому.

Після ознайомлення з протоколом слідчого експерименту та відеозаписом від учасників слідчої дії зауважень та доповнень не надходило. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії, в тому числі й захисником ОСОБА_14 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що протокол слідчого експерименту не може бути доказом його вини, колегія суддів вважає непереконливими оскільки результати слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються сукупністю взаємоузгоджених доказів, покладених в основу вироку. Зокрема, з показаннями безпосередньо допитаних в суді потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ..

В свою чергу, показання цих свідків об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, покладеними в основу вироку.

Зокрема, вони узгоджуються з протоколом огляду місця події від 31.08.2017 року проведеного на території домоволодіння ОСОБА_10 за адресою с. Косівщина Сумського району і області в ході якого виявлено та зафіксовано: труп ОСОБА_10 на якому більше 10 колюче-ріжучих ран, пошкоджений одяг, накладення на трупі та одягу чисельних плям-нашарувань бурого кольору, схожих на кров; уламок клинка ножа, чисельні сліди, схожі на кров на підлозі, паласі та дверях; відсутність анти москітної сітки на одному з вікон, яка із пошкодженнями виявлена в палісаднику, де також виявлено два відбитки низу взуття.

Також вони узгоджуються з протоколом огляду місця події від 01.09.2017 року, з якого вбачається, що на території домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_24 виявлено ніж кухонний, який відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_17 зник з домоволодіння ОСОБА_10 після її вбивства. Вид знайденого ножа співпадає з описанням даним обвинуваченим під час слідчого експерименту від 16.09.2017 року.

Узгоджуються вони й з протоколом огляду від 11.09.2017 року DVD-дисків виданих свідком ОСОБА_23 - водієм маршрутного таксі на яких зафіксовано, як о 21.35,37 год. до салону разом зайшли та спілкувалися ОСОБА_10 й чоловік який за зростом, статурою та обличчям схожий на обвинуваченого, а о 21.42 год. разом вийшли через передні двері.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 не заперечував, що він дійсно їхав в маршрутному таксі разом з ОСОБА_10 та вийшов разом з нею. Отже доводи захисника про те, що протокол огляду від 11.09.2017 року є неналежним та недопустимим доказом є безпідставними.

Безпідставними є також доводи обвинуваченого про те, що вийшовши з маршрутки він не перебував на місці злочину, а одразу ж повернувся до м. Суми спростовуються Інформацією наданою на виконання ухвали слідчого судді від 28.09.2017 року з якої вбачається, що абонент № 43 (в суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, що саме цим номером він користувався 30.08.2017 року) до 23.10 год. 30.08.2017 року міг перебувати в районі мешкання потерпілої ОСОБА_10 в с. Косівщина Сумського району, а в період часу з 00 год. по 02.20 год. 31.08.2017 року міг рухатися з с. Косівщина Сумського району на виїзд з м. Суми в напрямку м. Гадяч Полтавської області.

Також доводи обвинуваченого про те, що він не причетний до інкримінованих йому злочинів спростовуються висновками судово-трасологічної експертизи від 30.10.2017 року, з яких вбачається, що слід низу підошви взуття, виявлений та вилучений 31.08.2017 року в палісаднику домоволодіння ОСОБА_10 який зафіксований у гіпсовому зліпку № 1 був залишений низом підошви взуття з таким же типом рельєфного малюнку підошовної частини, що й на підошві належних ОСОБА_6 кросівок, вилучених під час обшуку 14.09.2017 року за місцем проживання ОСОБА_6 .

Хоча обвинувачений обравши певну лінію захисту відмовляється від своїх показань під час слідчого експерименту, ці показання об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_10 , які проведені значно пізніше ніж слідчий експеримент. Водночас, вони узгоджуються з кількістю тілесних ушкоджень, їх локалізацією, механізмом, способом та предметом їх утворення. Зокрема, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи від 20.11.2017 року вбачається, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_10 могли бути отримані при обставинах, продемонстрованих ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 16.09.2017 року.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного перегляду вироку обвинувачений не конкретизував в чому саме полягало порушення його права на захист під час досудового розслідування. Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після затримання ОСОБА_6 всі слідчі дії з його участю проводилися з залученням захисника, а після закінчення досудового розслідування стороні захисту в порядку ст.290 КПК України відкриті всі докази сторони обвинувачення.

Спростовуючи доводи обвинуваченого про те, що перед слідчим експериментом працівники поліції показували обвинуваченому відеозапис на якому зафіксовано труп ОСОБА_10 та обстановка в її домоволодінні з метою примусити ОСОБА_6 давати потрібні слідству показання під час слідчого експерименту, суд послався на висновки судово-психологічної експертизи від 30.11.2017 року.

Так, з висновків судово-психологічної експертизи від 30.11.2017 року вбачається, що поведінка ОСОБА_6 у процесі відтворення обстановки та обставин події під час слідчого експерименту характеризується наявністю стійких індивідуально-психологічних особливостей: ініціативною позицією, дотриманням власної лінії розповіді, коливанням діалогової активності і змістовності розповіді в залежності від її теми, змістовною узгодженістю більшості суджень, збалансованістю кількості повідомлень про до кримінальну, кримінальну та пост кримінальну стадії злочину. Судження обвинуваченого поширені специфічними деталями, уточненими та індивідуальними аргументаціями щодо відтворюваних подій, передачею власного зорового і слухового сприймання, власних умовиводів та передбачень, змісту мовлення учасників подій, формулюванням змістовних акцентів. Сукупність повідомлень ОСОБА_6 реконструює послідовність подій, що відноситься до його знайомства з потерпілою, приходу в її будинок, нанесення їй ударів ножами, здійснення крадіжки з її будинку, уходу з її подвір`я та викидання знаряддя злочину. Комунікативна діяльність ОСОБА_6 під час слідчого експерименту не є властивою для проявів вимушеної спонуки до спілкування, а навпаки, є властивою для довільної, умовно-вільної поведінки, змістовно доповнює словесні повідомлення або замінює їх. У відеозапису слідчого експерименту не встановлено ознак здійснення на обвинуваченого психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні цієї слідчої дії.

Окрім вище зазначеного висновку експертизи, доводи обвинуваченого про те, що під час слідчого експерименту він вимушено відтворював події про які йому поліцейські розповіли та показали відео, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 яка, переглянувши відео слідчого експерименту звернула увагу на те, що ОСОБА_6 правильно відтворює події про які не могло бути відомо працівникам поліції. Зокрема, обвинувачений від місця зупинки маршрутного таксі до домоволодіння ОСОБА_10 провів учасників слідчої дії стежкою, якою, на відміну від односельців, зазвичай ходила ОСОБА_10 .. Тільки зі слів останньої, він знав про сімейні обставини потерпілої. Також поліцейські не могли знати, що у ОСОБА_10 викрадені грошові кошти саме в російській грошовій одиниці, які привозила з заробітків потерпіла ОСОБА_9 .. Під час слідчого експерименту обвинувачений добре орієнтувався в приміщенні, саме він указав на зміну обстановки в будинку, точно зазначав які меблі знаходились не на тих місцях, на яких були на момент вбивства. Також він точно вказав місце, де загибла зберігала ювелірні прикраси.

Доводи обвинуваченого про недоведеність його вини у скоєнні крадіжки, колегія суддів вважає безпідставними оскільки вони також спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка не має підстав для обмовляння обвинуваченого, а відшкодування вартості викраденого обвинуваченим не є для неї пріоритетом.

До того ж між злочином та затриманням ОСОБА_6 пройшов значний проміжок часу протягом якого він міг вільно розпорядитись викраденим на власний розсуд, в тому числі й у спосіб зазначений ним під час слідчого експерименту.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпосередньо не досліджений аудіозапис проведених негласних слідчо-розшукових дій (далі НСРД), оскільки суд не посилався на нього у своєму вироку.

Натомість, учасники судового провадження не заперечували, що суд досліджував протокол за результатами НСРД який, разом з іншими доказами, поклав в основу обвинувального вироку.

Стороною захисту не оспорюється, що вище зазначена слідча дія проведена з дотриманням вимог КПК України, відтак цей доказ є належним та допустимим, а доводи сторони захисту про те, що зміст протоколу не доводить вини ОСОБА_6 в убивстві ОСОБА_10 безпідставними.

Також критично колегія суддів відноситься до доводів сторони захисту про неналежну перевірку доводів обвинуваченого щодо застосування до нього незаконних методів досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2017 року за № 0000583 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

В ході досудового розслідування заява ОСОБА_6 ретельно перевірялась як шляхом допиту самого ОСОБА_6 та працівників поліції на яких він вказував, а саме ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ..

Водночас, на підставі ухвали слідчого судді, слідчий отримав інформацію у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» щодо мобільних телефонів вище зазначених осіб, з якою встановлено, що у зазначені ОСОБА_6 дату та час вони не зафіксовані вежами базових станцій у м. Ромни Сумської області.

Крім того, були допитані поліцейські ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 щодо відомих їм обставин затримання ОСОБА_6 та доставки його до м. Суми та можливо відомої їм інформації щодо обставин наведених в заяві ОСОБА_6 ..

Зі змісту пояснень вище зазначених осіб вбачається, що їм не відомо про такі факти.

Слідчим встановлено, що 15.09.2017 року під час поміщення ОСОБА_6 до ІТТ ГУНП в Сумській області у ОСОБА_6 були виявлені тільки садна на колінах.15.09.2017 року затриманий пояснив, що вказані тілесні ушкодження він отримав з власної необережності під час його затримання 14.09.2017 року.

В матеріалах кримінального провадження № 0000510 є безпосередньо досліджений судом протокол освідування ОСОБА_6 від 15.09.2017 року з фото таблицею. Дані цього протоколу не суперечать вище наведеній інформації щодо виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Піддавши системному аналізу зібрану доказову базу, слідчий дійшов висновку щодо відсутності факту перевищення службових повноважень працівниками ГУНП у Сумській області та 25.06.2018 року закрив кримінальне провадження № 0000583 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вище зазначена постанова від 25.06.2018 року про закриття кримінального провадження була предметом дослідження суду першої інстанції про що зазначено у вироку суду. Проте, стверджуючи про незаконність цієї постанови ні обвинувачений, ні його захисник до цього часу її не оскаржили в установленому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого щодо його само обмови під час слідчого експерименту внаслідок перевищення службових повноважень працівниками поліції.

Крім того, переглядаючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах повністю доведена сукупністю безпосередньо досліджених судом та наведених у вироку належних, допустимих, взаємоузгоджених доказів на підставі яких суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за п.13 ч.2 ст.115 , ч.2 ст.185 КК України.

З огляду на вище наведене доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для скасування вироку з наведених ним підстав.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг потерпілої та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, має слабкий стан здоров`я. Також суд врахував обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Проте, на думку колегії, суд недостатньо врахував дані щодо особи обвинуваченого, який маючи незняті та непогашені судимості за злочини проти власності, життя та здоров`я особи, зокрема, за ч.1 ст.115 КК України, тільки 12.05.2017 року був звільнений з місць позбавлення волі де повністю відбув покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі, але не зробив для себе належних висновків та вже 30.08.2017 року вчинив аналогічні злочини. При цьому, як вбачається з поведінки обвинуваченого, він не розкаюється у вчиненому та немає жодної обставини, що пом`якшує його покарання.

З огляду на вище наведене, призначене судом за п.13 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі є явно недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, а отже є несправедливим внаслідок його м`якості. На думку колегії суддів, за цей злочин саме покарання у виді довічного позбавлення волі буде відповідати вимогам статей 50,65 КК України.

Проте, доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому за ч.2 ст.185 КК України максимального покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає непереконливими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Призначене судом за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі, на думку колегії суддів, повністю відповідає вимогам статей 50,65 КК України, а також засадам розумності та справедливості.

За змістом ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Застосоване судом правило призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, вирішення питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів апелянтами не оспорюється, відтак в цій частині вирок суду не переглядається.

З урахуванням вище наведеного, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за п.13 ч.2 ст.115 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Таким чином, апеляційні вимоги потерпілої та прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404,407,409,414,420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні - прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок сумського районного суду Сумської області від 11.03.2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання за п.13 ч.2 ст,115 КК України та за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Сумського районого суду м. Суми від 11.03.2019 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_6 за п.13 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим визначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

В іншій частині вирок Сумського районного суду Сумської області від 11.03.2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок Полтавського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення вироку апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4