Провадження № 1-кп/742/111/20
Єдиний унікальний № 742/230/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2020 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні угоду про примирення в рамках кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000007 від 03.01.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345, КК України

за участі сторін кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
03 січня 2020 року, близько 19 год. 30 хв., отримавши повідомлення від старшого інспектора-чергового Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про факт конфлікту в кафе «Арома», що за адресою: м. Прилуки, вул. Київська 172/2, з метою з`ясування обставин, до вказаного закладу прибули співробітники сектору реагування патрульної поліції Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, які знаходилися при виконанні службових обов`язків з охорони публічної безпеки і порядку, згідно Закону України «Про Національну поліцію».
Прибувши до вказаного вище закладу кафе «Арома» два екіпажі СРПП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області на службових автомобілях, у складі ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 , ст. лейтенанта поліції ОСОБА_5 , ст.сержанта поліції ОСОБА_8 та ст. сержанта поліції ОСОБА_9 , помітили конфлікт, який відбувався між двома невідомими чоловіками біля входу у даний заклад.
Працівники поліції, представившись та пред`явивши службове посвідчення, виконуючи свої службові обов`язки, маючи закріплений на видному для оточуючих місці спеціальний жетон працівника поліції, припинили конфлікт між вказаними особами та запросили цих осіб до службових авто, для доставки останніх до медичного закладу, а саме до Прилуцької ЦМЛ, для медичного огляду на стан сп`яніння, так як вказані особи були з явними ознаками сп`яніння.
По прибуттю до Прилуцької ЦМЛ за адресою м. Прилуки вул. Київська 56, працівники поліції та вищевказані особи зайшли до приймального відділення, де медперсоналом медичного закладу було здійснено медичний огляд на вміст алкоголю в крові кожного з доставлених вищевказаних чоловіків, особи яких на той момент були встановлені, як ОСОБА_3 , 1991 р.н. в крові якою було виявлено 2,0 проміле алкоголю та ОСОБА_10 , 1988 р.н. в крові якого було виявлено 1,8 проміле алкоголю.
В подальшому працівники поліції, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 після проведення медичного огляду, вийшли до холу приймального відділення Прилуцької ЦМЛ, де чекали на висновки. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 знову зав`язалася сварка, яку працівники поліції намагалися припинити, щоб не заважати роботі медперсоналу лікарні, запропонувавши вищевказаним особам вийти на вулицю.
Однак ОСОБА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, різко повернувшись, металевою шпилькою, яку тримав в правій руці, наніс удар в ліву верхню частину шиї інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , який йшов позаду.
В результаті нанесення удару, ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді колотої рани шиї, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про затвердження судом угоди про примирення, укладеної 25.01.2020 року між ним та потерпілим.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти укладеної угоди та погодився з мірою покарання обвинуваченому, передбаченого в угоді, позицію потерпілого, який просив затвердити угоду про примирення та заявив, що цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, аргументи захисника, виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої або середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, яке, відповідно до положень ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 31 березня 2016 року у справі № 5-27 кс 16, при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».
Також, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.
Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінально-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.
Суд, на виконання вимог ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що учасники розуміють права, надані їм законом, характер обвинувачення і вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України.
Також судом встановлено, що за умовами угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим міра покарання визначена у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, а також обставину, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні, питання щодо речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.314,371,373,374,468,474,475,476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 25.01.2020 року укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000007 від 03.01.2020 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів, що становить 1700 грн.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 у виді домашнього арешту - скасувати.
Речові докази: металевий предмет ззовні схожий на шпильку в кількості 1 шт знищити, CD-R з відеозаписом подій з Прилуцької ЦМЛ та DWD-R з відеозаписом подій від 03.01.2020 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Прилуцького
міськрайонного суду ОСОБА_1