КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1001/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 подала в інтересах власника майна ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Зокрема, апелянт стверджує, що у цьому кримінальному провадженні відсутня подія кримінального правопорушення, а тому, на її думку, потреба в арешті майна не обумовлюється як правовою підставою застосування такого заходу забезпечення, так і його метою та завданням. Крім того, автор апеляції зазначає, що в матеріалах провадження відсутні достатні та підтверджені дані, що квартира АДРЕСА_2 , і належить ОСОБА_7 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За переконанням апелянта, під час розгляду клопотання слідчий суддя не звернув увагу, що в матеріалах, які додані до клопотання, відсутні фактичні дані, що ОСОБА_7 є суб`єктом, щодо якого, відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, може бути застосовано захід забезпечення у виді арешту майна. При цьому представник вважає, що в матеріалах провадження відсутні докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а також докази того, що остання не є добросовісним набувачем вказаного майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником ОСОБА_6 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, але її апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008338, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Органи досудового розслідування посилаються на те, що невстановленими особами, всупереч чинному законодавству, проводяться будівельні роботи, а саме будівництво додаткових поверхів у житловому багатоповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Відповідно до інформації, наявної в Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відсутня інформація щодо реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт (добудова двох додаткових поверхів) за вказаною адресою.

Крім того, до СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві надійшла заява голови ГО «Антикорупційний захист, децентралізація та безпека» ОСОБА_9 , яка під час допиту в якості свідка повідомила, що, перебуваючи в центральній частині міста, вона виявила незаконне будівництво за адресою: місто Київ, вул. Прорізна, 19-Б, АДРЕСА_5 , зокрема, що в дворі будинку Департаменту охорони здоров`я в межуючій будівлі було незаконно добудовано два поверхи, які суттєво знижують історичну цінність будівлі, будівництво такої складності потребує спеціальних висновків спеціалістів, дозволу ДАБІ, Департаменту культури тощо. Із декларації про початок будівництва нею було встановлено, що проводилася реконструкція квартири АДРЕСА_2 , а не добудова двох поверхів. Крім того, в декларації про готовність об`єкту вказано, що будинок трьохповерховий, а по факту здійснено добудову двох поверхів. Таким чином, ця незаконна добудова ставить під загрозу життя і здоров`я громадян, прилеглої школи та мешканців будинку. Також порушено інсоляцію в учбових приміщеннях школи.

В порядку ст. 93 КПК України від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» було отримано інформацію, що будинок АДРЕСА_5 , відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та, згідно з розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 грудня 2016 року № 801, закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» і належить територіальній громаді міста Києва. Крім того, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» жодних дозволів на перепланування приміщення горища та даху не надавалося.

Також в порядку тієї ж ст. 93 КПК України від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформацію та копії документів, відповідно до яких будинок АДРЕСА_5 складається з трьох житлових поверхів та горища, квартира АДРЕСА_6 рахується за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 грудня 2006 року.

У відповідності до експлікації внутрішніх площ житлового будинку, загальна площа квартири АДРЕСА_6 становить 42,2 кв. м. і, згідно з договором купівлі-продажу від 15 грудня 2006 року, укладеного між продавцем ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_12 , остання набула право власності на квартиру під АДРЕСА_2 , загальною площею 42,20 кв. м.

З наявної інформації в Державному реєстрі правочинів за № 3319748 вбачається, що ОСОБА_13 набула у власність приміщення квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 42,20 кв. м.

31 травня 2018 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_14 продати належу останній на праві власності квартиру за вищевказаною адресою, загальною площею 42,20 кв. м.

30 вересня 2018 року ОСОБА_14 , як продавцем, що діяв на підставі довіреності, та ОСОБА_15 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею, яка в договорі склала 248,1 кв. м. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстровано в реєстрі за № 5214. Відповідно до вказаного договору, площа згаданої квартири становить 248,1 кв. м., що підтверджується показниками згідно з довідкою № 2355 від 01 серпня 2018 року ФОП ОСОБА_17 на замовлення ОСОБА_12 , в якій зазначено, що загальна площа приміщення квартири була змінена за рахунок уточнення розмірів при проведенні інвентаризації, засклення балкону та арифметичної помилки, що не є самочинною.

Під час проведення досудового розслідування оперативним працівникам ССП Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві, в порядку ст. 40 КПК України, було надано доручення про проведення розшукових заходів з метою встановлення осіб, якими безпосередньо здійснюється самочинне будівництво (добудова двох поверхів) житлового будинку АДРЕСА_5 , а також осіб, які виготовили документи, що стали підставою для реєстрації права власності на приміщення квартири АДРЕСА_6 із загальною площею 248,1 кв. м., а не 42, 2 кв. м.

В ході виконання доручення з метою встановлення місця знаходження та допиту ФОП ОСОБА_17 (печать № ) було здійснено моніторинг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами пошуку у вказаному реєстрі було встановлено, що за № значиться фізична особа-підприємець ОСОБА_17 , місце проживання: АДРЕСА_7 , телефон: НОМЕР_2 .

Під час телефонної розмови ОСОБА_17 зазначив, що з 2014 року не здійснює жодної господарської діяльності, а з 2013 року не виїжджав взагалі з міста Луганськ. Також він зазначив, що не має жодного відношення до створення довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 2355 від 01 серпня 2018 року відносно квартири АДРЕСА_2 і, крім того, вказав, що йому не відома громадянка ОСОБА_12 , з останньої він ніколи не зустрічався.

Відповідно до інформаційної бази «Аркан» стосовно перетину кордону України, у тому числі ліній зіткнення, громадянин ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01 січня 2012 року по 08 жовтня 2019 року не перетинав Державний кордон України, у тому числі лінії зіткнення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що він знайомий з громадянкою ОСОБА_12 приблизно з 2005 2006 року. ОСОБА_12 останніх п`ять років не проживає в Україні. Приблизно з 2016 року ОСОБА_12 передала йому ключі від квартири АДРЕСА_2 та попросила доглядати за нею. Із вказаного часу він періодично заїжджав до зазначеної квартири і оглядав квартиру на наявність поломок та іншого. З ОСОБА_12 він підтримує зв`язок по телефону. ОСОБА_12 передавала йому оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , згідно з яким вона була покупцем цієї квартири, площа якої, у відповідності до договору, становила 42,20 кв. м. Також ОСОБА_12 передала йому оригінал технічного паспорту на вищевказану квартиру, площа якої, згідно технічного паспорту, становила 42,20 кв. м. Вказані документи ОСОБА_12 передала йому з тією метою, щоб він продав належну останній квартиру від її імені громадянину ОСОБА_15 . Також з метою продажу вказаної квартири ОСОБА_12 оформила від свого імені відповідну нотаріальну довіреність. Покупцем цієї квартири був ОСОБА_15 Квартиру було домовлено продати за 80000 доларів США. Він особисто зустрічався зі ОСОБА_15 на початку 2018 року та показував йому зазначену вище 2-х кімнатну одноповерхову квартиру. Приблизно в березні 2018 року ОСОБА_15 передав передоплату за купівлю вказаної квартири у розмірі 20000 доларів США ОСОБА_18 , чоловіку ОСОБА_12 (передача коштів відбувалась у місті Києві). На початку березня 2018 року ОСОБА_15 було передано ключі від квартири та останній з 08 березня проживав у вказаній квартирі. 08 вересня 2018 року ОСОБА_15 передав основну суму за купівлю вказаної квартири у розмірі 60000 доларів США ОСОБА_19 . Після передачі основної суми коштів за квартиру (документального підтвердження факту передачі коштів немає) ОСОБА_15 попросив, що йому потрібен певний час для пошуку нотаріуса та оформлення певних документів, а саме звіту про оцінку квартири. Через декілька днів йому зателефонував ОСОБА_15 та сказав, що готовий підписати договір купівлі-продажу. Нотаріус зателефонував та сказав йому, куди необхідно приїхати (а саме на вулицю Саксаганського у місті Києві). На укладення договору купівлі-продажу він, як особа зі сторони продавця, привіз наступні документи: оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , площа якої, згідно з договором, становила 42,20 кв. м., та оригінал технічного паспорту на зазначену квартиру, площа якої, згідно з технічним паспортом, теж становила 42,20 кв. м., а також нотаріальну довіреність на своє ім`я від ОСОБА_12 на продаж цієї квартири. Вказані документи він подав нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , площа квартири, згідно документів, становила 42,20 кв. м. Крім зазначених документів, він нічого нотаріусу не подавав, усі інші документи на квартиру, в яких значиться площа квартири 248,1 кв. м., нотаріусу подавав ОСОБА_15 . Під час оформлення договору купівлі-продажу жодних коштів він не отримував та не сплачував. Вартість, яка вказана в договорі купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2019 року, не є актуальною, оскільки ОСОБА_15 передавав грошові кошти особисто ОСОБА_18 у сумі 80000 доларів США двома етапами (передоплата 20000 доларів США та основна сума 60000 доларів США).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що з моменту укладання договору купівлі-продажу він став власником приміщення квартири АДРЕСА_2 . При цьому він зазначив, що не пам`ятає, з ким саме укладав договір купівлі-продажу квартири і чи збільшував загальну площу приміщення квартири, а також не пам`ятає, чи звертався до БТІ або чи отримував будь-які дозвільні документи стосовно переобладнання квартири.

В порядку ст. 93 КПК України від Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва отримано інформацію, що Департамент зареєстрував подане замовником фізичною особою повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 24 січня 2019 року № КВ 43 на об`єкт будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 ». Проектна документація розроблена ТОВ «ІТЦ «Будівельна експертиза».

Відповідно до п. 9 Порядку, Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо перевірки достовірності даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 24 січня 2019 року № КВ 43, на об`єкті будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 » посадовою особою Департаменту було проведено вихід на місце, під час якого двері до квартири були зачинені. На письмове запрошення представники від замовника та проектної організації до Департаменту не прибули, що унеможливило проведення перевірки у відповідності до вимог п. 9 Порядку. У зв`язку з цим Департамент листом від 25 березня 2019 року № 073-2775 звернувся до Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві з проханням сприяти у проведенні перевірки, але належного сприяння не отримав.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 186981107 від 31 жовтня 2019 року, приміщення квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 238,6 кв. м., на підставі договору дарування, серія та номер: 3077, виданий 23 липня 2019 року, належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До державного житлового фонду відноситься житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч. 2 ст. 10 цього ж Закону України, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України двічі (у 2004 році та в 2011 році) давав офіційні тлумачення цієї статті, суть яких зводиться до того, що право власності на допоміжні приміщення, технічне обладнання, елементи зовнішнього благоустрою житлового будинку виникає одночасно з правом власності на квартиру, незалежно від підстав його набуття, та не потребує будь-яких дій для його підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як зазначено в ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Абзацом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно.

Відповідно до ст. 19 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач зобов`язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна.

Відповідно до ст. 358 та ст. 369 Цивільного кодексу України, розпорядження майном, що перебуває у спільній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників цього майна.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що він є власником приміщення квартири АДРЕСА_8 з 2005 року, вказаний будинок є 3-х поверховим. Приблизно з лютого березня 2019 року невстановлені особи почали будівельні роботи на горищі будинку, а саме стали добудовувати два додаткових поверхи. Хто є власником та замовником вказаних будівельних робіт йому не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 пояснила, що вона є власником квартири АДРЕСА_9 з 2003 року, вказаний будинок являється 3-х поверховим. Приблизно на початку 2019 року до неї звернувся власник квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_15 з проханням надання дозволу на будівництво парковки та ремонту горища, при цьому повідомивши, що хоче капітально відремонтувати горище будинку за свої кошти. Питання стосовно добудови двох додаткових поверхів з останнім не обговорювалось і жодних дозволів вона не надавала. Крім того, ОСОБА_15 запевняв, що має всі необхідні дозволи на проведення вказаних робіт.

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_22 від 31 жовтня 2019 року нерухоме майно, яке належить співвласникам багатоповерхового будинку, яке на даний час протиправно зареєстровано як частина квартира АДРЕСА_2 , а саме приміщення квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

14 листопада 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаною квартирою. Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження зазначеної квартири як речового доказу у кримінальному провадженні.

15 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання прокурора про арешт нерухомого майна було задоволено частково та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

Задовольняючи частково дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0008338, та накладаючи арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_8 і, дослідивши матеріали, які були додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою, з огляду на те, що ця квартира з вищезгаданою добудовою, а саме загальною площею (кв. м.): 238,6, житловою площею (кв. м.): 173,2, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК Україна, є об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, тобто вона є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що органом досудового розслідування у встановленому порядку було винесено відповідну постанову. При цьому слідчий суддя обґрунтовано визначився з тим, що вказане кримінальне провадження, відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, не здійснюється у формі приватного обвинувачення, а є публічним, оскільки в ньому заподіяно шкоду правам та інтересам не окремих громадян чи інтересам власника, а громадським інтересам, виходячи з того, що будинок АДРЕСА_5 віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, він закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» і належить територіальній громаді міста Києва.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України, для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії лише щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою, тобто заборони користуватися зазначеною квартирою, як то ставилося питання в клопотанні прокурора про арешт майна, не визначив.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження цієї квартири як речового доказу у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження зазначеною квартирою, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи представника ОСОБА_6 стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ _______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4