В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2020 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000116 від 12.11.2019 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одружений, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює водієм ТОВ «Агрофірма «Красна Гірка», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 02 грудня 2019 року.

Відповідно до до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

18.03.2014 року ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією та направлений для її проходження до Збройних сил України. В подальшому, 25.03.2014 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 62 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду механіка - водія танкового батальйону. Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» ст. ст. 4, 9, 11, 16, 120 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою. 26.03.2014 року командиром військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_5 надано звільнення, з якого останній повинен був повернутись до військової частини НОМЕР_1 28.03.2014.

Разом з цим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді та достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 28.03.2014 року о 8 годині 00 хвилин без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 11.11.2019 року включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 12.11.2019 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) чим вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні сторони провадження надали суду угоду про визнання винуватості, укладену між ними 03 січня 2019 року, яку просили затвердити.

Відповідно до вказаної угоди про визнання винуватості від 03 січня 2019 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, пояснив про причини скоєння кримінального правопорушення та визнавши вину згідно викладеного обвинувачення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_5 розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні і він буде мати при цьому весь обсяг прав, в тому числі допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь, просив затвердити угоду.

При цьому суд переконався, що ОСОБА_5 винуватість визнав добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь якого примусу.

Судом роз`яснено ОСОБА_5 наслідки угоди, характер обвинувачення, конкретну міру покарання, передбачену ч. 3 ст. 407 КК України, погоджену сторонами угоди.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України, дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнім наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Речові докази у провадженні та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376, 468-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 03 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000116 від 12.11.2019 року затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1