Справа № 305/1057/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/216/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2018.

Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, не судимий, засуджений за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 18.04.2017 приблизно о 14:00, навпроти магазину «Трембіта» по вул. Миру в м. Рахів, умисно, під час словесної суперечки на ґрунті неприязні наніс ОСОБА_8 три удари кулаком в область обличчя, якими спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишив без задоволення клопотання про перегляд запису з камер відеоспостереження, яким, як він вважає, його обвинувачення спростовується. Вважає, що показання свідка ОСОБА_11 до уваги брати не можна, оскільки він судом допитаний не був. Вказує, що неприязних відносин між ним та ОСОБА_8 немає, проте він має спір з приводу земельної ділянки з своїм братом - ОСОБА_6 , який є сватом ОСОБА_8 . Вважає, що на нього зведено наклеп з метою тиску під час розгляду цивільної справи з приводу цього спору. Просить вирок скасувати та його виправдати.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, заперечення проти неї прокурора, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задовільненню з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави вважати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, у такий спосіб дезорієнтували сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежили процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені статтями 42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення, унеможливили правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.

З показань обвинуваченого в судовому засіданні, як вони викладені у вироку, вбачається, що його стосунки з ОСОБА_8 не були неприязними, що 18.04.2017 вони дійсно посварились, однак ударів ОСОБА_8 він не наносив. А в показаннях потерпілого ОСОБА_8 і поясненні єдиного очевидця події ОСОБА_11 , на які послався суд у вироку, як на докази вини ОСОБА_6 , вказується, що останній підійшов до ОСОБА_8 і тричі вдарив його в область обличчя «без пояснень». При цьому і орган досудового розслідування в обвинувальному акті і суд у вироку визнали доведеним, що ОСОБА_6 наніс удари потерпілому «під час словесної суперечки».

Як випливає зі змісту ст. 91 КПК України, слідчий був зобов`язаний допитати вказаних осіб, перевірити їх показання: підтвердити чи спростувати їх іншими доказами, визначитись у питанні чи відповідають вони дійсності, в якій мірі і встановлений результат у вигляді обставин, які мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України), викласти в обвинувальному акті, як фактичні обставини кримінального правопорушення.

В даному випадку для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кожного кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особи потерпілого і обвинуваченого, місця їх проживання, їх взаємовідносини, якщо вони були неприязні - причини неприязні між ними, умови, які перешкоджають їх припиненню; події, які передували конфлікту, що стався 18.04.2017, безпосередня причина конфлікту, дії кожного з його учасників, свідків у їх послідовності і взаємозв`язку; момент, місце, причина, мета, кількість і наслідки нанесення ударів потерпілому, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними до кінця припис ч.2 ст. 91 КПК України.

Докази, надані суду стороною обвинувачення, не доводять, що слідчий і прокурор займались розслідуванням вказаних обставин, в обвинувальному акті ці обставини, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, не вказані, отже установленими органом досудового розслідування вважатись не можуть. Тому визначитись у фактичних обставинах кримінального правопорушення позбавлений можливості і суд, який виходити за межі, вказані у ст. 337 КПК України, не вправі.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії досліджуваної події, в тому числі і висунута стороною захисту версія про обмову (наклеп), тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежила право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення можливість доводити обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті, і спростовувати версію сторони захисту, позбавила суд можливості дати оцінку обставинам, на які вказував обвинувачений, оскільки в такому разі він був би змушений вийти за межі обвинувачення, окреслені в обвинувальному акті всупереч засаді диспозитивності.

Суд першої інстанції таким порушенням вимог кримінального процесуального закону своєчасно значення не надав, відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу не перевірив, не маючи повного, такого, щоб відповідав вимогам ст. 91 КПК України, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, був позбавлений можливості визначити межі судового розгляду, внаслідок чого визнав установленими обставини, які в обвинувальному акті вказані у загальних рисах, доказами не підтверджені, і існування яких сторона захисту заперечує.

Тому і вирок не відповідає вимогам ст. ст. 370 і 374 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України встановлення таких порушень кримінального процесуального закону при розгляді справи в апеляційній інстанції утворює підставу для скасування вироку.

Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції не вправі, оскільки будь-яке з цих рішень суперечило б правилам, викладеним у ст.ст. 314, 417 і 420 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційній скарзі, як такі, що стосуються оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, доведеності чи недоведеності обвинувачення, у цій ухвалі апеляційний суд не вправі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження у Рахівському районному суді зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: