ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1007/20 Справа № 213/2456/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 від 28 квітня 2019 року, за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілої та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_7 28 квітня 2019 року приблизно о 14 години 55 хвилин, знаходячись в кухні квартири АДРЕСА_3 , під час спільного перебування з ОСОБА_10 в гостях у ОСОБА_11 , який мешкає за зазначеною адресою, реалізуючи такий, що раптово виник, умисел на завдання тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до потерпілої, протиправно, усвідомлюючи власні дії, діючи з метою завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень з мотивів особистої неприязні, умисно завдав потерпілій взятим з кухонного столу ножем, що утримував в правій руці, один удар в ділянку спини праворуч, не переслідуючи при цьому на меті завдання смерті.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 завдано тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням нижньої долі легені.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість. Захисник вважає, що суд належним чином не врахував, що обвинувачений раніше не судимий, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, відшкодував всі витрати на лікування потерпілій та частково відшкодував моральну шкоду, вибачився перед потерпілою, на обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, а також його відношення до вчиненого та молодий вік, тоді як ці обставини дають підстави суду звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, просить вирок змінити, та на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави майно, засоби та знаряддя вчинення злочину кухонний ніж, що зберігається в Інгулецькому ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Так, прокурор, вказує на те, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про долю речових доказів, не застосовано положення ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, а саме не конфісковано у власність держави майно, засоби та знаряддя вчинення злочину кухонний ніж, який зберігається в Інгулецькому ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
З поданих апеляційних скарг видно, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікацій його дій за ч. 1 ст. 121 КК України не оспорюються, тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в 2011 році знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу вірусного гепатиту «С», за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи характеризується позитивно, а також досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, складену згідно з вимогами ст. 314-1 КПК України, відповідно до якої ризик вчинення ним повторного злочину оцінюється як середній.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, повне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного та справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованого злочину, з реальним його відбуванням, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, та підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, у суду не має.

Колегія суддів не може погодитися й з доводами апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосування у провадженні положень ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України з таких підстав.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, 28 квітня 2019 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» від 18.02.2016 року № 1019-VІІІ», відповідно до якого текст статті 96-1 КК України викладений в новій редакції.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до постанови слідчого про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 28 квітня 2019 року кухонний ніж з речовиною бурого кольору та кухонний ніж з лезом ребристої форми - визнано речовими доказами, й долучено до матеріалів кримінального провадження й визначено їх місце зберігання - камера схову Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (т.1 а.п. 24).
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 374 КПК України, було визначено долю цих речових доказів, та, відповідно, кухонний ніж з речовиною бурого кольору - конфісковано в дохід держави та кухонний ніж з лезом ребристої форми - повернуто ОСОБА_11 .
З огляду на наведене та тих обтавин, що прокурор не конкритизує в апеляційній скарзі стосовно якого ножа у провадженні слід застосувати спеціальну конфіскацію, доводи прокурора є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.
Отже, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки призначене покарання є законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, та не знаходить підстав й для зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, у зв`язку з чим вирок необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого - залишити без задоволеня.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4