У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/24/20

№ 1-кп/183/940/20

19 лютого 2020 року місто Новомосковськ

Нововомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
законного представника - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
особи, відносно якої вирішується питання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Новомосковська клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000214 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2019 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_8 знаходився в будинку АДРЕСА_3 , де, в цей час перебував ОСОБА_9 . Між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , вчиняючи суспільно-небезпечне діяння спричинення легкого тілесного ушкодження, в цей же день приблизно об 11.03 годині, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , тримаючи в руках металевий предмет, який в ході досудового розслідування не встановлено, наніс один удар вищевказаним металевим предметом ОСОБА_6 в область лівого плеча та один удар в область кистей рук, якими ОСОБА_6 закривав голову. Після цього, ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_6 на вулицю, де наніс останньому ще декілька ударів по кистях рук, якими ОСОБА_6 закривав обличчя.

До суду слідчий із погодженням з прокурором звернулась із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , оскільки згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №226 від 12.12.2019 року, ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням в формі шизофренії параноідної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкрімнінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив наступне. 26.01.2019 року приблизно об 11.00 годині він зі своєю дружиною ОСОБА_10 знаходилися на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , куди в цей час прийшов ОСОБА_8 , який почав вимагати гроші у його дружини. Вони з дружиною зачинилися у будинку, однак ОСОБА_8 почав голосно кричати та стукати в двері, після чого пішов. Але через деякий час ОСОБА_8 повернувся з ломом, яким відчинив двері будинку, де вони знаходились і, таким чином, опинився в середині будинку. Вже, перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька ударів ломом по голові та в плече, у зв`язку з чим останній отримав тілесні ушкодження. Разом з дружиною вони випхали його з будинку, а потім з території домоволодіння. За двором будинку стояв належний потерпілому автомобіль, який ОСОБА_8 також почав бити ломом, пошкодивши скло, капот та бокові двері. Зазначив про те, що ОСОБА_8 є агресивним і небезпечним, а тому потребує лікування. Просив застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру.
Представники потерпілого ОСОБА_7 підтримав позицію потерпілого.
ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що на разі не має необхідності у застосуванні відносно нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, так як і події, про які розповідав потерпілий і його психічна хвороба є вигадкою. А взагалі потерпілий позбавити його спадку, а тепер бажає помістити його у лікарню.
Захисник ОСОБА_4 , просив вирішити питання щодо призначення примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 на розсуд суду, однак просив врахувати ту обставину, що останній має ще й онкологічне захворювання.
Законний представник ОСОБА_8 ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора по застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.
Судом також були досліджені докази,отримані під час кримінального провадження, належність та допустимість яких ніким не оспорювались та не піддавались сумніву, а саме:
- витяг з кримінального провадження № 0000214 від 03.02.2019 року;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.02.2019 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.07.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_11 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.07.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_12 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.07.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_6 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 01.07.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_13 ;

- висновок експерта № 2970е від 25.09.2019 року, відповідно до якого на основі судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 , в останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох синців - по зовнішній поверхні лівого плеча від середньої до нижньої третини, по тильній поверхні лівої кисті в проекції голівок 2-3-ї п`ясних кісток з переходом на проксимальну фалангу та міжфаланговий суглоб 3-го пальця, фаланги та міжфалангові суглоби 2-го пальця на всьому протязі, 4-х саден - по тильній поверхні лівої кисті в проекції основної фаланги 3-го пальця та міжфалангових суглобів 4-го та 5-го пальців, по тильній поверхні правої кисті у проміжку між 3-ю та 4-ю п`ясними кістками. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, та частина яких при ударі об такий (такі). Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння (синці синьо-червоного кольору без чітких меж, садна - з темно-червоним підсохлим дном, нижче рівня оточуючої шкіри) виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 1-2 доби до моменту огляду, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі), та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і металевий лом або інший предмет з аналогічними властивостями. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що йому було спричинено не менш як 3-х механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, та частина яких при ударі об такий (такі). Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 1-2 доби до моменту огляду, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. Локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 в області лівого плеча не суперечить механізму його утворення, на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 01.07.2019 року. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкодження у ОСОБА_6 суперечить механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 01.07.2019 року. Так, свідок вказує на нанесення тілесного ушкодження в області лівого зап`ястка (передпліччя), однак на момент огляду 28.01.2019 року у ОСОБА_6 в області лівого передпліччя (зап`ястка) тілесних ушкоджень виявлено не було. Локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 в області лівого плеча не суперечить механізму його утворення, на який вказує свідок ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за її участю від 01.07.2019 року. Локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 в області лівого плеча не суперечить механізму його утворення, на який вказує свідок ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 01.07. 2019 року;

- висновок судово-психіатричного експерта № 226 від 12.12.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в період інкримінованого йому діяння страждав і в цей час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що пред`явлене клопотання підлягає задоволенню, а твердження ОСОБА_8 , що у застосуванні відносно нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом не має необхідності є хибним та таким, що не відповідає дійсності, з наступних підстав.
Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 226 від 12.12.2019 року, ОСОБА_8 в період інкримінованого йому діяння страждав і в цей час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (а.с. 94-97).

Експерт ОСОБА_14 підтримав висновок судово-психіатричної експертизи № 226 від 12.12.2019 року, який було складено ним у складі комісії, разом з експертами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с.60).
Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані неосудності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ч.2 ст. 20 КК України визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані неосудності.
Суд вважає, що мало місце суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.125 КК України, які вчинені особою, щодо якої розглядається справа ОСОБА_8 .
Заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи висновок акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, суд, визначивши доведеним, що особа вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 на підставі ч.3 ст.94 КК України, згідно до вимог якої госпіталізація до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом може бути застосована судом щодо хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить небезпеки для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах звичайного нагляду.
Також, суд вважає вказати на наступне.
У клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000214 відносно ОСОБА_8 , слідчим здійснено виклад мотивувальної частини з посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій, як на складові злочинів, які скоєні ОСОБА_8 .
Частиною 6. ст.368 КПК України визначено, що, обираючи і застосовуючи норму Закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні судових рішень, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
При цьому, ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у Постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а ч.6 цієї статті також визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у Постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до Постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.06.2019 року (справа № 202/5997/17, провадження № 51-6228 км 18) осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.
Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованого йому діяння та на час проведення експертизи страждав на хронічне психічне захворювання. Зазначене хронічне захворювання позбавило його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Тому, викладення слідчого у клопотанні про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.
Суд звернув увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.
Зокрема, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Верховенство права (частина перша статті 8 КПК) є засадою кримінального провадження, відповідно до якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Саме на реалізацію цієї засади спрямовані встановлені спеціальними нормами КПК винятки, які дають можливість судам усіх інстанцій без обмеження процесуальними позиціями сторін, навіть з власної ініціативи, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, приймати рішення щодо покращення правового становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З огляду на викладене Верховний Суд змінив ухвали судових інстанцій у відповідній частині шляхом виключення посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння.
Тому суд, при ухваленні остаточного рішення за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000214 відносно ОСОБА_8 , здійснює виклад мотивувальної частини судового рішення без посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій, як на складові злочину, який скоєно ОСОБА_8 та які зазначені у клопотанні.
Запобіжний захід не обирався, судові витрати по кримінальному провадженні, підлягають віднесенню за рахунок держави, враховуючий хворобливий стан здоров`я ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст.93,94 КК України, ст.ст. 512,513,392,395 КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України- примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Ухвала суду учасниками судового провадження може бути оскаржена протягом семи днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1