УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2020 Справа №607/8817/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу передачі судової справи раніше визначеному складу суду для вирішення питання про об`єднання передано кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, з чим погодилися в судовому засіданні інші учасники судового провадження.

Крім того прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечує щодо об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням №0001285 від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185 України, яке перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та призначене до судового розгляду, з чим також погодилися інші учасники судового провадження.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, вивчивши обвинувальний акт з додатками, приходить до наступних висновків.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

Існує доцільність допитати під час судового розгляду потерпілих та свідків згідно списку реєстру матеріалів досудового розслідування.

Наведене дає можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.

З врахуванням думки учасників судового провадження судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Крім того, вирішуючи питання щодо об`єднання кримінальних проваджень, враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечили щодо об`єднання кримінальних проваджень, дослідивши матеріали з обвинувальними актами, суд вважає, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 підлягають об`єднанню в одне провадження з наступних підстав.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що відносно ОСОБА_4 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області вже здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001285 від 08 квітня 2016 року (№607/24894/19) за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, яке на даний час призначене до судового розгляду.

Згідно ч.1 ст.334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами передбаченими ст.217 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 334 КПК України у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

На підставі ч.1 ст.217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Приймаючи до уваги те, що вищезазначені кримінальні провадження взаємопов`язані між собою, обвинуваченим є одна і та ж сама особа, тому враховуючи вимоги ч.1 ст.217 КПК України, суд вважає за доцільне об`єднати кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001285 від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, присвоївши їм єдиний загальний номер.

Крім того в підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, у зв`язку із відсутністю підстав тримання під вартою останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор та інші учасники підготовчого судового провадження не заперечили щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , думку інших учасників судового провадження, приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 слід задовольнити частково, змінивши запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2020 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 03 липня 2020 року. Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризиків того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 судом здійснюється оцінка в сукупності всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних даних, які обґрунтовують підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а тому суд вважає, що запобігти ризикам, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе і більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, адже за час досудового розслідування та судового провадження будь-яких дій, спрямованих на їх перешкоджання, ОСОБА_4 не вчиняв.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове увязнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Також слід зауважити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, однак лише сама тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати, не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Також при вирішенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який. На переконання суду, на даній стадії судового провадження не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу, крім того прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечує щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому на особисте зобов`язання, як і не подає клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Також під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, а саме ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 зможе переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Однак існування зазначених ризиків не виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та не можуть бути підставою для подальшого втручання у право особи на свободу. Крім того в судовому засіданні не встановлено, що запобігти вказаним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд, зважаючи на наявність в обвинуваченого місця постійного проживання АДРЕСА_1 , приходить до переконання про необхідність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом, на думку суду, є домашній арешт із забороною обвинуваченому залишати житло в певний період доби з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 слід задовольнити частково та змінити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною покидати житло у певний період доби, та вважає, що саме такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, зокрема, особисте зобов`язання, яке просить застосувати до обвинувачено ОСОБА_4 його захисник адвокат ОСОБА_5 , на даний час, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст. ст. 331, 369, ч. 1, 2 ст. 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000449 від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні на 14.15 год. 19 червня 2020 року в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34 (2-ий поверх, зал с/з №7).

Про час судового розгляду повідомити прокурора, потерпілих, законного представника неповнолітнього потерпілого, обвинуваченого, захисника та свідків згідно списку реєстру матеріалів досудового розслідування.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, об`єднати з кримінальним провадженням за №0001285 від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню єдиний номер кримінального провадження №0001285 від 08 квітня 2016 року (№607/24894/19).

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на особисте зобов`язання задовольнити частково.

Змінити раніше обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до 00 год. 00 хв. 18 серпня 2020 року.

Після оголошення ухвали обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт передати на виконання та контроль за поведінкою обвинуваченого в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1