Справа № 487/1367/20
Провадження № 1-кс/487/1677/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000795 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила накласти арешт на мобільний телефон «Lenovo» синього кольору S/N: НОМЕР_1 (10)» ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням місця його зберігання Заводський ВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44. Клопотання обгрунтоване тим, що Заводським ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000795 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.03.2020 р. до Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 04.03.2020 р. о 19.08 год. за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 25-Б встановлено двох осіб, у яких виявлено та вилучено речовини невідомого походження. В ході досудового розслідування також встановлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого є достатньо підстав вважати, що він причетний до скоєння кримінального правопорушення, та яким добровільно видано мобільний телефон «Lenovo» синього кольору S/N: НОМЕР_1 (10)» ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 . Посилаючись на те, що вказаний мобільний телефон зберіг на собі сліди вчинення злочину та використовувався особою для його вчинення, слідчий просив накласти арешт на вказаний мобільний телефон.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Частиною 5 ст. 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що Заводським ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000795 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 04.03.2020 р. до Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 04.03.2020 р. о 19.08 год. за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 25-Б встановлено двох осіб, у яких виявлено та вилучено речовини невідомого походження.
На теперішній час у органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетний до скоєння зазначеного кримінального правопорушення.
Згідно заяви ОСОБА_6 останнім добровільно слідчому видано мобільний телефон «Lenovo» синього кольору S/N: НОМЕР_1 (10)» ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного оператора Київстар НОМЕР_4 .
З огляду на викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.
Так, з доданих до клопотання доказів вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні.
Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.
Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.
Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.
Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.
З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000795 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон «Lenovo» синього кольору S/N: НОМЕР_1 (10)» ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 та добровільно ним виданий, з визначенням місця зберігання Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла 44.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1