Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/3593/18
Провадження № 1-кп/490/289/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, працює менеджером у "Клубі спортивного покеру" мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 30 січня 2017 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "старший матрос".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2017 року № 42 він був зарахований до списків особового складу цієї частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги першого гранатометного відділення взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти.

Проте, 08 березня 2017 року о 20:30 годині він самовільно залишив військову частину без поважних причин та був відсутній у військовій частині без поважних причин до 17 квітня 2018 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

2. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин підтверджується наступними зібраним під час судового розгляду та дослідженими у суді доказами.

3. З залученого до матеріалів кримінального провадження контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 30 січня 2017 року вбачається, що 30 січня 2017 року між ОСОБА_4 та міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 капітана першого рангу ОСОБА_6 був укладений контракт, відповідно до умов якого, зокрема:

-обвинувачений зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом трьох років відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників), сумлінно виконувати обов`язки за посадами. які займатиме, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України;

-Міністерство оборони України зобов`язалось забезпечити належні умови для проходження ним служби

З залученого до матеріалів кримінального провадження витягу з наказу № 42 від 24 лютого 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з 24 лютого 2017 року ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу цієї частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги першого гранатометного відділення взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти.

4. З матеріалів службового розслідування, призначеного наказом командира військової НОМЕР_1 № 199 від 15 березня 2017 року вбачається, що 08 березня 2017 року обвинувачений самовільно залишив розташування військової частини.

5. Матеріали справи свідчать, що обвинувачений повернувся у розташування частини 17 квітня 2018 року.

6. Під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений факт самовільного залишення військової частини та своєї відсутності за місцем служби протягом періоду з 08 березня 2017 року до 17 квітня 2018 року визнав.

7. В обґрунтування своєї відсутності обвинувачений посилається про те, що не бажав проходити службу у морській піхоті, бажав проходити службу в інші частині.

Але ці посилання не виправдовують самовільне залишення військової частини та тривалу відсутність за місцем служби.

Оскільки наведені докази повністю узгоджуються поміж собою, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

За такого, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

8. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився на службу та у розшуку не перебував. суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

9. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до відсутності на території військової частини, брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

10. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

11. В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

В той же час суд враховує, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях або в період участі у таких діях підрозділу, у якому він проходив службу, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало.

Таке суттєво зменшує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Щодо особи винного.

12. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем служби характеризується позитивно.

Визначення виду та міри покарання.

13. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

14. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про його особу;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

15. При цьому зважаючи, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. Суд враховує також, що покарання саме такого виду є домірним сутності умов проходження військової служби за контрактом.

При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 1.700 грн.

16. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 100 /ста/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 1.700 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =

27.11.2019