Справа № 161/8872/20
Провадження № 1-кп/161/896/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 25 червня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 18 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мстишин, Луцького району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною середньою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019 у справі №161/5579/19, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку щомісячно, але не менше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_4 , достеменно знаючи про рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, являючись дієздатною та працездатною особою, маючи дохід від неофіційних джерел, проте, з доходів аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, заходів спрямованих на погашення заборгованості не прийняв, чим свідомо, злісно ухилявся від сплати встановлених судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019 у справі №161/5579/19 коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), за період з 04.04.2019 по квітень 2020 року включно становить 28 457, 75 грн., тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини визнав повністю та не оспорюючи фактичні обставини дав показання, що з 04.04.2019 по квітень 2020 року включно не сплачував аліментів, хоча знав про судове рішення, згідно якого він зобов`язаний їх сплачувати. Зобов`язався в найкоротші строки погасити заборгованість та сплачувати аліменти в подальшому, згідно рішення суду. У вчиненому розкаявся, просив суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що обвинуваченим не сплачуються аліменти на утримання малолітньої дитини, згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019 у справі №161/5579/19, в зв`язку з чим на даний час виникла заборгованість в загальній сумі 28 457, 75 грн., участі у вихованні доньки обвинувачений також не бере. Не наполягає на суворій мірі покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, зобов`язався погасити заборгованість по аліментах та вчасно сплачувати кошти на утримання доньки в подальшому, тому суд призначає покарання в межах санкції ст.164 ч.1 КК України, у виді громадських робіт.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: