Справа № 464/5174/18
пр.№ 1-кп/464/98/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/5174/18, внесене 05.04.18. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001095, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, гр-на України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, є особою з інвалідністю Ш групи загального захворювання, не працює, судимості немає, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 ;

учасник провадження представники потерпілого ТзОВ «Будівельна компанія «Прогрестехбуд» ОСОБА_6 (подав заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням щодо розгляду такого на підставі ч.3 ст.349 КПК України), -

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 05 квітня 2018 року в період часу 10.20-11.00 год. біля входу у підвальне приміщення корпусу Б-3 ЛОК ПЦ Львівського обласного клінічного перинатального центру по вул.Дж.Вашингтона,6 у м.Львові за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , який засуджений вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2018 року за даний злочин, що набрав законної сили, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав майно ТОВ «БК «Прогрестехбуд» - дві металеві решітки розміром 1720х1120 см вагою 34 кг та вартістю 578 грн. кожна, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1156 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що окремо від дружини проживає вже два роки. Останнім часом живе з колегою. Отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1100 грн. На злочин пішов, т.я. коштів, які отримував по призначеній пенсії та від заробітку, на прожиття не вистачало. Тому 05.04.18. о 10.20 год. разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , коли проходили біля входу у підвальне приміщення корпусу Б-3 ЛОК ПЦ Львівського обласного клінічного перинатального центру по вул.Дж.Вашингтона,6 у м.Львові побачили дві металеві решітки вагою більше 30 кг. Так як вважали, що такі є сміттям, та за ними ніхто не спостерігав, спочатку викрали одну решітку, а через пів години повернулись за другою. Викрадені решітки продали за 250 грн., які витратили на їжу та алкоголь. На досудовому слідстві давав правдиві показання і сприяв слідству, що просить врахувати при призначенні покарання. Також щиро кається та просить суд суворо не карати. Неявку до суду з травня 2018 року, у зв*язку з чим перебував в розшуку, пояснив острахом за суворість покарання, яке може бути призначене.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються (з урахуванням поданої представником потерпілого заяви), а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості проти власності; особу обвинуваченого, який згідно із ст.89 КК України судимості не має; посередньо характеризується, веде бродяженицький спосіб життя, незважаючи на наявне місце реєстрації, у зв*язку з чим тривалий час перебував у розшуку; його девіантну поведінку; відсутність соціальних зв*язків; не працює, одружений (однак окремо від сім*ї живе більше 2 років), не має на утриманні осіб; наявність хронічного захворювання (епілепсії), у зв*язку з чим визнаний особою з інвалідністю Ш групи загального захворювання; під наглядом у психоневрологічному чи наркологічному диспансерих не перебуває; щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом*якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин; та висновок досудової доповіді, за наслідками якого ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оціюються як середні, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без тримання його в умовах ізоляції та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у поєднанні з ухиленням обвинуваченого від суду з травня 2018 року по 31 січня 2020 року покарання в мінімальних межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії ч.2 ст.185 КК України (з урахуванням вимог ст.60 КК України) арешт на строк три місяці.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого; обставина, що пом*якшує покарання; повернення викраденого у володіння потерпілого органом досудового розслідування дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді арешту, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення до призначеного обвинуваченому покарання арешту з урахуванням правил ст.75 КК України не передбачене.

Інше ж більш суворе покарання за такий злочин, що б передбачало можливість застосування ст.75 КК України, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції, здійснення контролю за його поведінкою, неможливе без його реального відбування.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді арешту.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов*язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вироку Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2018 року, який набрав законної сили, долю речових доказів вирішено дві металеві решітки повернуто потерпілому.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Так, під час судового провадження ухвалою суду від 31.01.20. до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відтак строк відбування покарання засудженому слід рахувати саме з вказаної дати. З урахуванням призначеного ОСОБА_3 покарання у суду відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання арешт на строк три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 31 січня 2020 року.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1