ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/188/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 642/8657/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника власника майна - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_8 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймфорт» на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0003059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0003059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно, яке було вилучене 22.12.2019 року під час проведення обшуку за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях 154, перелік якого зазначений в ухвалі.
Слідчий суддя встановив необхідність у накладенні арешту на майно з метою його збереження та недопущення знищення, втрати чи пошкодження.

Представник власника майна, не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня року скасувати, та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Автор апеляційних вимог зазначає, що посадові особи ТОВ «Праймфорт» не мають статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, стороню обвинувачення не обгрунтовано, яким чином підприємство має відношення до розслідуваних обставин, не доведено, що майно має ознаки речового доказу. Необхідність арешту майна не обгрунтована, доказів, що майно використовувалося для здійснення діяльності, за яку передбачена відповідальність ст. 203-2 КК України, не здобуто. До клопотання не було додано оригіналів чи копій документів, якими обгрунтовуються його доводи. Відсутні докази того, що слідчим прийнято постанови про визнання майна речовим доказом, не конкретизоване які сліди містить вилучене майно, воно не відноситься до гральних автоматів та не використовувалося для азартних ігор. Слідчим та прокурором не доведено ризиків можливого знищення чи втрати майна. Мета арешту, а саме необхідність у проведенні експертизи, не узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України. Слідчим не надано відомостей про власника майна, що було вилучено в приміщенні. Зазначає, що накладення арешту повністю паралізує діяльність власника майна. Клопотання про арешт майна було подане із порушенням строків, визначених КПК України. Всупереч заборони вилучено частину електронної інформаційної системи. Обшук проведено не зважаючи на виконання ТОВ «Праймфорт» вимоги розпорядження КМУ від 20.12.2019 року № 1325-р. Якість долучених до клопотання матеріалів є низькою, їх неможливо прочитати. До клопотання не додано документів щодо законності діяльності, які були в розпорядженні слідчого, а до протоколу обшуку не долучені зауваження. Вказує, що від здійснення господарської діяльності підприємства сплачуються податки, що вказує на її законність, і до грального бізнесу не відноситься організація та проведення лотерей.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлені підстави для задоволення апеляційної скарги. З матеріалів наданих апеляційному суду встановлено, що слідчим відділом Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. У клопотанні зазначається, що на території Холодногірського району м. Харкова за адресою: вул. Полтавський шлях 154, у нежитлових приміщеннях невстановленою групою осіб організована діяльність, пов`язана з організацією та наданням послуг у сфері грального бізнесу. 22.12.2019 року на підставі ухвали слідчого судді за вказаною адресою було проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено майно, перелік якого вказаний у клопотанні. Посилаючись на те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, слідчий просив задовольнити клопотання про його накладення на це майно арешту. Слідчий суддя вважав доводи клопотання обгрунтованими та достатнім для його задоволення, проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна допускається з метою
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. З матеріалів наданих суду, зокрема і зі змісту самого клопотання не вбачається, що на момент проведення обшуку чи часом раніше у вищевказаному приміщенні здійснювалася діяльність, відповідальність за яку передбачена ст. 203-2 КК України. Органом досудового розслідування до клопотання не долучено доказів, які б свідчили, чи мались достатні підстави вважати, що в цьому приміщенні дійсно організовано діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу. Слідчим до клопотання долучено фотокопії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, резолютивної частини ухвали слідчого судді від 21.12.2019 року про надання дозволу на проведення обшуку, протокол обшуку, постанову про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні та копію ухвали слідчого судді від 24.12.2019 року про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків. З вказаних матеріалів не встановлено будь-якої інформації, що за вищевказаною адресою надаються послуги у сфері грального бізнесу. В даному контексті заслуговують на увагу доводи представника власника майна, що органом досудового розслідування доказів того, що майно використовувалося для здійснення діяльності, за яку передбачена відповідальність ст. 203-2 КК України, не здобуто.
Крім того, прокурор апеляційному суду пояснив, що на час проведення обшуку приміщення було зачинене і там не здійснювалося ніякої діяльності.
Звертаючись із клопотанням про арешт майна слідчий просив його арештувати задля його збереження. Жодних даних, що вказане майно необхідно для проведення експертних досліджень, у тому числі і для встановлення його цільового використання та періоду використання, матеріали не містять.
Таким чином, органом досудового розслідування на даний час не наведено наявності достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, передбаченого ст. 203-2 КК України, у зв`язку із чим прийняття слідчим суддею рішення про задоволення вказаного клопотання було передчасним, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню та в задоволенні клопотання слід відмовити. Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Саме з урахуванням наведених вище обставин, які були встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали слідчого судді. Доводи апелянта щодо порушення строків звернення із клопотанням в даному випадку не є обгрунтованими, оскільки клопотання було подане до суду 26.12.2019 року повторно після отримання 24.12.2019 року ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків на строк 72 години.
Оцінку іншим доводам апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав давати у зв`язку з прийняттям рішення про її задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0003059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно скасувати.
У задоволенні клопотання слідчого від 26.12.2019 року про арешт майна, вилученого 22.12.2019 року за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 154, відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді