Справа № 359/3367/20
Провадження № 1-кс/359/1021/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2020 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною аудіо та відео фіксацією клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Бориспіль Київської області, громадянину України, зі слів працюючому, неодруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася із зазначеним клопотанням, погодженим з прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , в якому просила застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 01 травня 2020 року приблизно о 17 год. 37 хв. інспектор батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_8 та заступник командира роти №1 БПП в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_9 , будучи одягнуті в формений одяг працівників поліції, прибули на службовому автомобілі Національної поліції марки «Mitsubishi Outlender», номерний знак НОМЕР_1 , до будинку АДРЕСА_2 , де за попередньою інформацією від чергового в квартирі №133, відбувалось адміністративне правопорушення.
Прибувши до зазначеної адреси, працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 піднялися на п`ятий поверх зазначеного будинку, де звернулися до заявника ОСОБА_10 та почали її опитувати з приводу вчинення правопорушення.
Під час з`ясування обставин правопорушення, до працівників полії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_5 , який почав заважати працівникам поліції виконувати свої службові обов`язки з охорони громадського порядку, ображати їх нецензурною лайкою та виказувати висловлювання на їхню адресу з того приводу, що працівники поліції діють незаконно та мають поїхати з цього місця.
На зазначені незаконні вимоги, працівники поліції ОСОБА_8 т ОСОБА_9 висловили до ОСОБА_5 законну вимогу припинити вчиняти незаконні дії щодо працівника поліції, який з`ясовує обставині правопорушення.
На законні вимоги працівників поліції ОСОБА_5 не реагував та продовжував висловлюватися на їхню адресу нецензурною лайкою.
Близько 18 год. 20 хв. працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосовуючи заходи фізичного впливу, почали тримати ОСОБА_5 за руки, одягаючи на нього наручники.
У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_8 який виконував службові обов`язки з охорони громадського порядку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, посягаючи на авторитет органу державної влади, ОСОБА_5 , наніс два удари працівнику правоохоронного органу ОСОБА_8 в обличчя своєю головою та один удар ногою в грудну клітину останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин обличчя та носа.
01 травня 2020 року відомості за фактом умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, органом досудового розслідування Бориспільського ВП ГУНП в Київській області, внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001002, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
01 травня 2020 року о 18 годині 30 хвилин, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 .
02 травня 2020 року о 06 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, відмовившись відповідати на запитання на підставі ст. 63 Конституції України.
Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами.
На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто немає постійного джерела прибутку, не одружений, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, а відтак наявні всі підстави вважати, що без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний ОСОБА_5 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України, а тому щодо останнього необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім того, оскільки розслідування кримінального провадження тільки розпочато, з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків. В обґрунтування вказаного ризику слід зазначити те, що, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проживають на одному поверсі з підозрюваним ОСОБА_5 , також потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 проживають в одному населеному пункті з підозрюваним ОСОБА_5 , а відтак без застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній може впливати на свідків та потерпілого, щоб останні змінили покази.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.
Не можливе і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.
Ураховуючи відсутність законних та постійних джерел заробітку у підозрюваного ОСОБА_5 та способу вчинення кримінального правопорушення (із застосуванням насильства), яке інкримінується останньому, до нього не можливо застосувати запобіжний захід у вигляді застави.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім впливу на потерпілого та свідка. Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Захисник та підозрюваний проти клопотання заперечили та просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що коли приїхали працівники поліції до них вийшов і її син ОСОБА_5 , однак він ніяких ударів працівника поліції не наносив.
Заслухавши думку слідчого, прокурора, позицію захисту та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, у відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи чи навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
В той же час, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Як встановлено в судовому засіданні, 02.05.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, по наведеним вище обставинам.
Обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 , підтверджується: зібраними у справі доказами: оглядом місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 01 травня 2020 року; допитом потерпілого ОСОБА_8 від 01 травня 2020 року; впізнанням особи за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 01 травня 2020 року; допитом свідка ОСОБА_9 від 01 травня 2020 року; впізнанням особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 01 травня 2020 року; допитом свідка ОСОБА_10 від 01 травня 2020 року; допитом свідка ОСОБА_11 від 02 травня 2020 року; довідкою з Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування №509 від 01 травня 2020 відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження.
Так, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, свою причетність до якого не визнає, проте на підтвердження обґрунтованості підозри досудовим слідство зібрано ряд зазначених в клопотанні вагомих доказів.
В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, що має місце по даному кримінальному провадженню, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , суд також враховує, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно дотримуватися вимог ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, при цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У Рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії», а також правових позицій, викладених у п. 80 Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», та у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
У справі «Ігнатов проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 і 4, є серед основоположних прав, що захищають фізичну безпеку особистості і в цій якості її важливість має першорядне значення. Її головна мета полягає в тому, щоб не допустити свавільного або необґрунтованого позбавлення волі. Зокрема, можна ідентифікувати три основні засади у практиці Суду: вичерпний характер винятків, які повинні бути інтерпретовані строго і які не допускають широкого трактування відповідно до інших положень Конвенції (зокрема, статті 8-11 Конвенції); законності затримання, включаючи матеріальне та процесуальне право, що є вимогою ретельного дотримання принципу верховенства права. Одним з найбільш поширених видів позбавлення волі у кримінальному провадженні є досудове тримання під вартою. Таке тримання є одним із винятків із загального правила, що кожна людина має право на свободу (параграф 1 статті 5), та передбачено в підпункті (с) пункту 1 статті 5 Конвенції.
Аналізуючи доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зіставляючи їх з вищевказаними вимогами кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не наведено достатніх і належних доказів існування у сукупності всіх ризиків зазначених в клопотанні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який в силу ст.89 КК України не судимий, має визначене місце проживання, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та запобігти вказаним ризикам.
З огляду на вказане слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби у зв`язку з його роботою відсутні, оскільки докази його офіційного працевлаштування відсутні.
Керуючись п. 1, п.3,п. 4, п.5,ч. 1 ст. 177, ст.182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 197, ч. 3 ст. 331, ч.2 ст.369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. 372 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бориспіль Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто, до 29.06.2020 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- заборонити відлучатися без дозволу слідчого, суду з житла за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду, на визначений ними час;
- утримуватись від спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні.
Копію ухвали направити для виконання Бориспільському відділу поліції ГУ НП у Київській області.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали слідчого судді складено 06.05.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1