Справа № 304/428/19
Провадження № 1-кп/304/121/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого,

про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Перечинського районного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці з покладенням на нього обов`язків, а саме прибувати до Перечинського районного суду Закарпатської області за першою вимогою кожного разу у визначений час для проведення процесуальних дій; не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду з 22 год 00 хв. вечора до 06 год 00 хв. ранку наступної доби, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, необхідні для розгляду клопотання прокурора, суд приходить до такого висновку.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Перечинського районного суду від 05 листопада 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 04 січня 2020 року включно, без застосування електронних засобів контролю.

Також встановлено, що підставою застосування домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю щодо ОСОБА_4 слугувало те, що з боку обвинуваченого існують ризики незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Разом з цим встановлено, що зазначені ризики у вищевказаній ухвалі на даний момент фактично не відпали та не зменшились.

Тому, з урахуванням вищевикладеного та враховуючи тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , та приймаючи до уваги те, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний момент фактично не відпали та не зменшились, а тому суд вважає, що ОСОБА_4 слід продовжити строк домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю ще на 2 місяці.

Керуючись ст. 5 п. 1 пп. «с» Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 29 Конституції України, статтями 177, 178, 181, 183, 194, 197, 331, 369 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю ще на 2 (два) місяці, тобто до 25 лютого 2020 року (включно).

Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до Перечинського районного суду Закарпатської області за першою вимогою кожного разу у визначений час для проведення процесуальних дій та не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду у період часу з 22 год 00 хв. вечора до 06 год 00 хв. ранку наступної доби.

Дата закінчення дії ухвали 25 лютого 2020 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України окремому оскарженню від судового рішення, передбаченого частиною першою вказаної статті, не підлягає.

ОСОБА_1