ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/615/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1968 року народження, громадянка України, уродженка м. Харкова, офіційно не працевлаштована, має середню освіту, мешканка м. Харкова, раніше не судима, -

- визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2800 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

Також з ОСОБА_10 стягнуто на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1430 грн.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Доля речових доказів судом вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що 18.07.2018 приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де між нею та потерпілим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся конфлікт.
ОСОБА_7 вихватила з рук ОСОБА_11 кухонний ніж, який він тримав, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння заподіяння смерті іншій людині, нанесла ножем сім ударів ОСОБА_11 в область спини, чим спричинила відповідно до висновку судово-медичної експертизи №10-14/55/2042-Дм/18 проникаюче у ліву плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини, з ушкодженням тканини лівої легені та шість непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини, без ушкоджень крупних судин та нервів. В наслідок ушкоджень настала смерть ОСОБА_11 , причиною смерті якого відповідно до висновку судово-медичної експертизи №10-14/55/2042-Дм/18 стала гостра крововтрата, внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням тканини лівої легені. Між проникаючи колото-різаним пораненням грудної клітини з ушкодженням тканини лівої легені та настанні смерті постраждалого, існує причинний зв`язок.

Не погодившись з цим вироком захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що обвинувачена не мала умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а лише захищалася від його дій та, вихвативши у нього ніж, заподіяла удари виключно захищаючи себе.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали справи та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Апеляційна скарга захисника, що підтримана обвинуваченою, містить вимогу про скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції При цьому належить врахувати, що доводи апеляційної скарги не містять відомостей про наявність порушень, передбачених ч.1 ст. 415 КПК України, оскільки зі змісту апеляційних доводів сторони захисту (арк. 25-27 т.2 ) об`єктивно вбачається лише наявність тверджень про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України. Разом з цим належить врахувати, що сторона обвинувачення, а саме прокурор, під час апеляційного розгляду зазначив про те, що він погоджується з правильністю кваліфікації дій обвинуваченої, яка застосована судом у вироку, тобто встановлення винуватості ОСОБА_7 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Вказане свідчить, що суд у чіткій відповідності та з дотриманням вимог ст. 337 ч.3 КПК України, розглянув справу та змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченої, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. За таких обставин, враховуючи що апеляційні доводи сторони захисту не містять відомостей про наявність істотних порушень КПК України, що передбачені ч.2 ст. 412, позбавлена процесуальної можливості скасовувати оскаржуване судове рішення та призначати новий розгляд в суді першої інстанції.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України (необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження), оскільки із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 128 КК України характеризується виною у формі необережності (злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості). Саме формою вини цей злочин відрізняється від злочинів, передбачених ст.ст. 121 і 122 КК України.
Щодо доводів захисника стосовно неправильної кваліфікації дій обвинуваченої, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст. 121 КК України, яка визнана винною у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, зазначивши в мотивувальній частині вироку переконливі висновки щодо відсутності ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (умисне вбивство) та відсутності ознак злочину, передбаченого ст. 119 КК України, спростувавши доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченої на вбивство через необережність (т.2 арк. 14-15). Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на ретельному аналізі фактичних обставин кримінального провадження, а також безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів сторін, на підтвердження чого суд послався на роз`яснення, що містяться у п.п. 4, 22, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Зміст цих висновків логічно та послідовно зазначений в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Крім того, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів захисника та ОСОБА_7 , оскільки заподіяні тілесні ушкодження, а саме в спину потерпілого не є характерними для необхідної оборони, а тому твердження обвинуваченої та її захисника, що вона захищаючись нанесла сім ударів в область спини та тулубу не знайшли свого підтвердження щодо наявності умов для необхідної оборони, як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, що свідчить про безпідставність таких доводів сторони захисту. Більш того, кількість встановлених ножових поранень на трупі потерпілого від семі ударів ножем вочевидь спростовує твердження захисника та обвинуваченої, що з суб`єктивної сторони дії ОСОБА_7 характеризуються виною у формі необережності (злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості).
Для дослідження та перевірки вказаних обставин, суд першої інстанції дослідив низку доказів, в тому числі пояснення свідків, протоколи огляду місця події та трупа, та висновки експертів, які в своїй сукупності належно оцінені при розгляді цього кримінального провадження.
Зокрема, як слушно зазначив суд першої інстанції, згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/2042-Дм/18 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_11 є гостра крововтрата,внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням тканини лівої легені. Всі колото-різані поранення, які мали місце на трупі постраждалого, утворились за життя, у швидкій послідовності, від семикратної дії гострого плаского предмету з колюче-ріжучими властивостями, якими міг бути клинок ножа, найбільшою шириною на рівні занурення у шкіру 1,9 см, та довжиною зануреної частини клинка приблизно 17 см. Цей клинок мав гострий кінець, загострений край (лезо), та обушок з невираженими ребрами (а.с. 133-139).
Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 10-14/55/2042-Дм/18 від 29 серпня 2018 року (т.1 арк. 76 оборот 80) вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 встановлені, між іншим, такі тілесні ушкодження: проникаюче у ліву плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини, з ушкодженням тканини лівої легені; шість не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини, без ушкодження крупних судин та нервів. Також, при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_11 виявлені ознаки гострої крововтрати у вигляді недокрів`я внутрішніх органів, запустіння крупних судин, та крововиливів під внутрішньою оболонкою серця. Причиною смерті ОСОБА_11 є гостра крововтрата, внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням тканини лівої легені. Всі колото-різані поранення, які мали місце на трупі постраждалого, утворились за життя, у швидкій послідовності, від семикратної дії гострого плаского предмету з колюче-ріжучими властивостями, якими міг бути клинок ножа, найбільшою шириною на рівні занурення у шкіру 1,9 см, та довжиною зануреної частини клинка приблизно 17 см. Цей клинок мав гострий кінець, загострений край (лезо), та обушок з невираженими ребрами.
Крім того, колегія суддів вбачає суперечності між показаннями обвинуваченої, а саме тих, які вона надавала в суді першої інстанції та визначених в апеляційних доводах захисника - щодо механізму нанесення ударів ножем обвинуваченою потерпілому ОСОБА_11 . Згідно відомостей, що зафіксовані на звукозаписі судового засідання, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 пояснила, що між нею та ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого вона нанесла останньому 5-6 ударів ножем в область плеча, а в життєво важливі органи не цілилась.
Проте, захисник в апеляційній скарзі стверджує, що ОСОБА_7 в ході конфлікту між ОСОБА_11 та нею, вихватила ніж із руки ОСОБА_11 та хаотично нанесла цим ножем декілька ударів в верхню частину спини ОСОБА_11 , ближче до лопаток останнього. Зазначені відомості свідчать, що обвинувачена заподіювала тілесні ушкодження ножем потерпілому цілеспрямовано, а саме з метою нанесення тілесних ушкоджень в різні частини тулуба потерпілого і такі дії, вочевидь, не можуть ототожнюватись з необережністю. Більш того, в апеляційній скарзі захисник вказує, що ОСОБА_7 не заперечує, що саме через її дії (нанесення ударів ножем ОСОБА_11 ) настала смерть ОСОБА_11 .
Відповідно до судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_11 вбачається, що удари ножем були нанесені в область задньої поверхні грудної клітини (спини) та в область бокової поверхні грудної клітини, що свідчить про неспроможність показів ОСОБА_7 щодо фактичного механізму заподіяння тілесних ушкоджень, які колегія суддів розцінює як спосіб захисту для уникнення обвинуваченою покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України.
Щодо доводів апелянта про щире каяття обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року № 51-2607км18 визначено, що при визнанні обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, слід мати на увазі наступне. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Отже, обвинувачена свою вину визнала лише частково, що об`єктивно проаналізовано судом у вироку, а матеріали справи хоча і містять відомості щодо часткового відшкодування матеріальних збитків ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 , однак це не свідчить про наявність щирого каяття, а тому суд обґрунтовано не взяв до уваги цю обставину, як пом`якшуючу покарання, дійшовши висновку про намагання обвинуваченої ухилитися від справедливого покарання за заподіяння умисних тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинило смерть потерпілого.
А тому, колегія суддів вважає, що каяття ОСОБА_7 є лише формальним для досягнення мети щодо пом`якшення призначеного їй покарання.
Також, доводи захисника про те, що ОСОБА_7 надавала медичну допомогу ОСОБА_11 не можуть свідчити про відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Поряд з цим, обвинувачена повинна була усвідомлювати наслідки стану здоров`я ОСОБА_11 через значну крововтрату після отримання низки ударів ножем, однак швидкої допомоги не викликала, а працівників поліції викликав ОСОБА_12 тільки після того, як ОСОБА_11 вже був мертвим і ці відомості стороною захисту не спростовуються
За таких обставин, колегія суддів не ставить під сумнів обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що заподіяння обвинуваченою семи поранень, одне з яких є проникаюче у ліву плевральну порожнину колото-різане поранення грудної клітини, з ушкодженням тканини лівої легені потерпілого відбувалося внаслідок нанесення ударів ножем зі значною силою, на що вказують порізи на її долонях і це додатково свідчить про умисність дій обвинуваченої та їх направленість на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень. Отже, версія обвинуваченої про те, що вона вихватила ніж з рук обвинуваченого, порізавши собі фаланги пальців рук є вигаданою, оскільки твердження про самооборону не підтверджується будь-якими об`єктивними відомостями, як в ході судового розгляду в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.
Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, тобто у виді позбавлення волі не певний строк, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни або скасування вироку за доводами сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Головуючий

Судді: