Дата документу 19.05.2020 Справа № 310/2311/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/208/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/2311/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000954, №0004054, №0000567, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який на утриманні має малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.12.2000 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком 1 рік. На підставі ст. 43 КК України частково приєднано покарання за вироком від 09.02.2000 року та визначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі, штрафу у розмірі 680 грн. Звільнений 03.04.2002 року на підставі ст. 81 КК України за постановою Бердянського міського суду Запорізької області від 02.04.2002 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 19 днів;
- 09.07.2003 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 14.12.2000 року та визначено позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
- 07.10.2004 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 09.07.2003 року та визначено позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. Звільнено 08.02.2008 року по відбуттю строку покарання;
- 25.06.2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі строком 3 роки з випробуванням строком 3 роки. Знятий з обліку 01.04.2014 року у зв`язку з новим засудженням;
- 17.12.2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.06.2012 року та визначено позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці. Звільнений 14.12.2017 року по відбуттю строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 5 місяців;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому постановлено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 350 грн., на користь ТОВ «Траш» матеріальну шкоду в розмірі 310,40 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 01.04.2018 року приблизно о 20 годині, знаходячись у приміщенні Міського Палацу Культури ім. Т.Г. Шевченка Бердянської міської ради, розташованого за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Італійська - проспект Азовський, будинок №57/10, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав з полки шафи належне потерпілому ОСОБА_8 майно, а саме: фотоспалах фірми «Ріхеl X 800 вартістю 1900 гривень, радіосинхронізатор фірми «Yongnuo 622 N» вартістю 800 гривень, кріплення для фотозонта вартістю 120 гривень, а всього на загальну суму 2820 гривень.

Після цього, ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2820 гривень.

Крім того, 22.12.2018 року приблизно о 19.30 годині, знаходячись в магазині «Єва-157», який розташований за адресою: м. Бердянськ, проспект Азовський, будинок 43/5. ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення крадіжки чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу з продажу засобів для чищення порожнини рота, де шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав електричну зубну щітку «Орал-Бі» вартістю 251 гривна 20 копійок без урахування ПДВ.

В цей час, злочинні дії ОСОБА_7 були виявлені працівником охорони магазину, який підійшов до нього, з метою його затримання.

ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину, усвідомлюючи неповноту вчинення своїх дій та необхідність їх продовження для доведення кримінального правопорушення (злочину) до кінця, реально розуміючи, що йому сховатися та розпорядитися майном, не вдасться, залишився на місці, що дозволило працівникам магазину затримати його. Таким чином, ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний намір до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину.

Крім того, 08.03.2019 року приблизно о 11 годині 15 хвилин, знаходячись в магазині №31 ТОВ «Траш», розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Мічуріна, будинок 85-А, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення крадіжки чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу з кавою, де шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав дві упаковки кави «Jacobs Monarch» розчинна об`ємом 250 грам вартістю 155 гривень 20 копійок за одну упаковку кави без НДС, а всього на загальну суму 310 гривень 40 копійок без НДС.

Після цього, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Траш» магазину № 31, майнову шкоду на загальну суму 310 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з призначенням йому надто суворого покарання. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, який провину свою визнав, щиро розкаявся, вчинив злочин під дією наркотичних засобів, після чого пройшов лікування, працює, має на утриманні малолітню дитину.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2000 року, за місцем проживання характеризується незадовільно, має сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також суд врахував і досудову доповідь органу пробації, згідно якої ОСОБА_7 становить високу небезпеку для суспільства, тому неможливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд не встановив.

Обвинуваченому ОСОБА_7 судом було призначено покарання в межах, близьких до мінімальних, передбачених санкціями ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, і підстав вважати таке покарання надто суворим, колегія суддів не вбачає.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Обставини, на які послався обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, частково були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, колегія суддів не вбачає.

Доводи стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин під дією наркотичних засобів, після чого пройшов лікування, та працює, що, на думку обвинуваченого, є підставою для призначення йому покарання без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає неприйнятними та такими, що не можуть бути визнані вагомими для пом`якшення покарання. До того ж, обвинуваченим на підтвердження того, що він пройшов курс лікування від наркозалежності та працює, не було надано суду апеляційної інстанції жодних доказів.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутності підстав для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4