Справа № 191/603/20
Провадження № 1-кп/191/71/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000165 від 04 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.4.2014року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

25.12.2014року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано 1 місяць за вироком суду від 16.06.2014 року до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

16.6.2015року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.297 КК України до 4 років обмеження волі, на підставі ч,1 ст.71, 72 КК України частково приєднаної рік 3 місяці, по вироку Синельниківського міськрайонного суду від 25.12.2014 року до відбуття 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

13.02.2020 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,-

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим та є особою, яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову, повторно, вчинив корисливий злочин проти власності громадян, за наступних обставин.

16.01.2020 року, приблизно о 05-00 годин, ОСОБА_3 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше сховище, прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

В цей же день (16.01.2020 року) близько 05-05 год. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше сховище, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук пошкодив дерев`яну лутку дверей гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , та проник всередину гаражу, де таємно, повторно викрав саморобну металеву драбину, вартість якої згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 250,70 грн., кувалду, вартість якої, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 55,00 грн., газовий ключ, вартість якого, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 51,50 грн., сокиру, вартість якої, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 76,00 грн., тачку по типу «кравчучка», вартість якої, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 124,50 грн., які з приміщення гаражу виніс у двір домоволодіння.

В цей же день (16.01.2020 року), приблизно о 05-15 год., ОСОБА_6 продовжуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше сховище, діючи умисно, з корисливих мотивів підійшов до вікна приміщення літньої кухні, яке розташоване на території домоволодіння АДРЕСА_1 , руками зняв шибку вікна, та проник в середину приміщення літньої кухні, де таємно, повторно викрав металеву плиту печі, вартість якої, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 325,00 грн., колосники з печі, вартість яких, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року становить 18,50 грн., духову шафу печі, вартість якої, згідно висновку експерта №494/20 від 11.02.2020 року, становить 300,00 грн., чим завдав ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 1201,20 грн.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєних ним злочинів. В судовому засіданні пояснив, що 16.01.2020 року приблизно о 05.00 годині, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 з корисливих мотивів проник спочатку до гаражу, де викрав металеву драбину та інструменти. Потім, проник через вікно до літньої кухні, де викрав духовку та колосники. Потерпілому повернута лише металева драбина. В скоєному щиро каявся, просив не призначати сувору міру покарання. Цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнає у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 18.01.2020 року він виявив відсутність викраденого майна, за адресою: АДРЕСА_2 , одразу повідомив працівників поліції. На теперішній час йому повернуто лише металева драбина. Просить задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у сумі 1450,50 грн та моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 , потерпілого в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочинів в судовому засіданні доказана повністю.

Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше сховище, вчинене повторно.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудним та повнолітньою особою. Кваліфікуючими ознаками пред`явленого в обвинуваченні злочину є таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є рецидив злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.
Враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також з урахуванням того, що ОСОБА_3 був засуджений 13.02.2020 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України іспитовий строк 1 рік та вчинив умисний корисливий злочин до постановлення вищевказаного вироку, тому суд вважає, за необхідне призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком, більш суворим.
Відповідно до вимог ч. 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.09.2019 року у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст.70 КК України, суд має вмотивовано вирішити питання про призначення остаточного покарання та звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне враховуючи особу обвинуваченого його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, часткове відшкодування шкоди потерпілому, шляхом повернення майна, характеристику обвинуваченого, визначити покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України та остаточно визначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком, більш суворим у вигляді позбавлення волі за цим вироком із застосуванням ст. 75 КК України.
Суд розглянув заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що викрадення майна ОСОБА_5 сталося з вини ОСОБА_3 у зв`язку з чим відповідно до ст.1166,ЦК України на обвинуваченого повинен бути покладений обов`язок відшкодувати спричинену такими протиправними діями матеріальну шкоду.
Але потерпілим не надано суду документів, підтверджуючих витрату 500 грн. на полагодження пошкоджень, тому в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення. Матеріальні збитки на суму 950,50 грн підлягають стягненню, як належні та обґрунтовані.
Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає, що потерпілому ОСОБА_5 дійсно була заподіяна моральна шкода, останній зазнав моральних страждань в зв`язку з викраденням його речей та проникненням до гаражу та літньої кухні, з врахуванням всіх обставин справи суд вважає необхідним визначити моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

На підставі вищезазначеного, вимоги за цивільним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а питання щодо процесуальних витрат - відповідно до вимог ст. 124 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.70 ч. 1,4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2020 року за ч.2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 950 (дев`ятсот п`ятдесят ) грн 50 коп та моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять ) тисяч грн. 00 коп на користь ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на проведення судово товарознавчої експертизи № 494/20 від 11.02.2020 року в сумі 300 (триста) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_7 розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 .

Речові докази - металеву драбину, залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 ( Т.5 а.с. 17).

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1