ЄУН № 337/806/20
Провадження №1-кс/337/226/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Хортицького районного суду міста Запорожжя ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя клопотання слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000437 від 04.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа,

ВСТАНОВИВ:
04.03.2020 року слідчий СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 звернувся з клопотанням, погодженим прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000437 від 04.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, у якому просить накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події на ділянці місцевості біля АЗС «Укрнафта» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, буд.74, а саме:

-посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 03.03.1989р. на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_4 на транспортний засіб марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;

-автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 03.03.2020 року у період часу з 21.18 год. по 21.26 год. слідчим Хортицького ВП ОСОБА_5 проведено огляд місця події - місцевості біля АЗС «Укрнафта» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, 74, в ході якого виявлено автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 , який пред`явив водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , пояснивши, що воно належало його померлому товаришу, він використовує його як власне. В ході огляду вказане посвідчення водія було вилучено. При перевірці реєстраційних документів на автомобіль було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_4 , на якому було виявлено ознаки підробки. З дозволу ОСОБА_9 , який пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, було проведено огляд автомобілю, виявлено ознаки підробки таблички номеру кузова автомобілю НОМЕР_3 , в зв`язку з чим вказаний автомобіль також вилучено.

04.03.2020 року по даному факту внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа.

Постановою слідчого від 04.03.2020 року посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 03.03.1989 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_4 на транспортний засіб марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 - були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

В обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно слідчий вказав, що вилучені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія є предметами кримінального правопорушення та одержані внаслідок його вчинення, вони є речовими доказами та відповідають визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, і з метою їх збереження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, необхідно накласти на них арешт.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому.

ОСОБА_4 , який є власником автомобіля марки «ГАЗ 33021 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_4 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.12.2012 року, заперечив проти задоволення клопотання про накладання арешту на вказане майно зазначивши, що вказаний автомобіль придбав у 2012 році , в тому ж році отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Ні в свідоцтво, ні в номери кузова автомобіля він ніяких змін не вносив. В 2019 році вказаний транспортний засіб проходив технічний огляд, ніяких претензій не було.

Також звертає увагу, що слідчий не довів та не обґрунтував наявність ризиків та обставин, якими обумовлено застосування арешту майна та необхідність застосування такого арешту.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя виходить з наступного:

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч.3 ст. 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Враховуючі вказані вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність в даному провадженні накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.12.2012 року.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000437 від 04.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР.

Під час досудового розслідування було встановлено, що 03.03.2020 року о 19.54 год. до Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 702-го екіпажа патрульних УПП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що по пр.Інженера Преображенського біля буд. 33 був виявлений автомобіль «Газель», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , а при перевірці посвідчення водія за даними ІПНП виявлено, що воно видано на померлу особу.

Як вбачається з рапорту інспектора 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області ОСОБА_10 , він у складі екіпажу АП-702 разом з сержантом поліції ОСОБА_11 03.03.2020р. зупинили автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 . При перевірці посвідчення водія та документів на автомобіль було встановлено, що пред`явлене посвідчення водія видано на ім`я ОСОБА_7 , який відповідно до даних бази ІПНП помер в 2014 році, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу згідно бази даних УПП ГУНП в Запорізькій області «б`ється», але має ознаки підробки, в зв`язку з чим була викликана слідча-оперативна група.

Під час огляду місця події слідчим було виявлено та вилучено автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», номер рами НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , який в подальшому переміщено до автостоянки Хортицького ВП, а також посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 03.03.1989 року на ім`я ОСОБА_7 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним протоколом.

Як вбачається з протоколів допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вони показали, що 03.03.2020 р. у вечірній час були запрошені в якості понятих під час огляду місцевості напроти будинку №33 по пр.Інженера Преображенського в м.Запоріжжя, де у чоловіка, який назвався ОСОБА_8 , виявлено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , яке він пред`явив працівникам поліції, а також в ході огляду був вилучений «тех.паспорт» на автомобіль Газель, в якому можуть бути виправлення.

Отже, на думку слідчого судді, вилучений під час проведення огляду місця події об`єкт - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.12.2012р., має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 358 КК України, оскільки може зберігати на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні та необхідний для проведення судових експертиз, у зв`язку з чим, існує необхідність забезпечення його збереження шляхом накладення на нього арешту, оскільки в результаті не забезпечення його збереження дане майно може втратити сліди кримінального правопорушення та властивості, які важливі для встановлення його фактичних обставин, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Необхідність використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в якості речового доказу в кримінальному провадженні, проведення певних експертних досліджень та слідчих дій, наявність на ньому слідів скоєного кримінального правопорушення, необхідність збереження свідоцтва задля недопущення його знищення, псування чи втрати, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя переконаний, що накладання арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, здійснюється у спосіб і у межах законодавства, арешт застосовується на засадах розумності та співмірності, а тому клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_4 , оскільки обґрунтовуючи в цій частині клопотання слідчий посилається на необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, вилученого в ході огляду місця події 03.03.2020 року, тобто з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Так, відповідно до диспозиції ст. 358 КК України, предметом даного кримінального правопорушення можуть бути виключно офіційні документи.

Фіксування обставин зазначеного кримінального правопорушення у даному випадку може бути здійснене шляхом проведення слідчих, процесуальних дій саме з офіційними документами, щодо яких є підстави сумніватися в їх справжності.

З огляду на ч. 2 ст. 173 КПК України, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, то слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати не тільки правову підставу для арешту майна, а і можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку тому, яким чином можна використати автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_4 , як доказ злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, слідчий суддя не вбачає наявності об`єктивних підстав вважати, що вищевказаний транспортний засіб був об`єктом злочину, виступав знаряддям його вчинення, містить на собі ознаки вчиненого злочину або ж відповідні сліди кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу, що відомості до ЄРДР були внесені саме за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, натомість, в даному випадку до ЄРДР не вносились відомості за тими статтями КК України, де транспортний засіб дійсно може бути доказом вчинення злочину (наприклад ст. 290 КК України), у зв`язку з чим, не встановлено об`єктивних підстав вважати вилучений автомобіль об`єктом чи знаряддям вчиненого злочину.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту транспортного засобу, а слідчим суддею не встановлено правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на нього, оскільки особа, яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Обґрунтованість таких висновків слідчого судді випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно, не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність транспортного засобу критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, клопотання слідчого в частині накладання арешту на транспортний засіб є необґрунтованим, тому в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 03.03.1989 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки обґрунтовуючи в цій частині клопотання слідчий посилається на необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, вилученого в ході огляду місця події 03.03.2020 року, тобто також з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому, дослідивши надані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність події кримінального правопорушення щодо підробки вказаного документу (ч.1 ст.358 КК України) не доведена належними і допустимими доказами, повідомлення про вчинення злочину внесено до ЄРДР на підставі того, що вказане посвідчення водія використовувалось іншою особою, яка не є власником, матеріали провадження даних про ознаки підробки вказаного посвідчення взагалі не містять.

Також слідчий не зазначив та не довів ризики, передбачені ст.170 КПК України, а саме які існують підстави вважати, що зазначений речовий доказ може бути приховуваний, пошкоджений, зіпсований, втрачений, знищений, перетворений, переданий, відчужений, враховуючи, що вказане посвідчення фактично перебуває на відповідальному зберіганні в Хортицькому ВП. Жодних обґрунтувань необхідності запобігання можливості вчинення таких дій будь-якими заінтересованими особами та прийняття заходів для збереження речових доказів саме шляхом накладання арешту на таке майно слідчий не навів.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні власника чи користувача цієї речі права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись ним. Однак, слідчий не зазначив та не довів, якого володільця зазначеного майна необхідно позбавити права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись майном у випадку, коли в ході досудового розслідування встановлено, що володілець посвідчення помер, само посвідчення фактично вилучено з чужого володіння і перебуває на зберіганні в Хортицькому ВП, тобто на даний час власник не може бути обмежений в здійсненні свого права власності.

Отже, слідчим не доведено необхідності накладання арешту на зазначене майно та наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт посвідчення водія.

На підставі викладеного, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000437 від 04.03.2020 року - задовольнити частково.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке видане 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_4 на транспортний засіб марки «ГАЗ 33021 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_4 , яке було вилучено 03.03.2020 року під час огляду місця події - місцевості біля АЗС «Укрнафта» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, 74.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1