ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001772 від 13.08.2019 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу.

Цим вироком ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

ЄУНСС №727/11367/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
Провадження №11-кп/822/228/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою, строк відбування покарання обраховано з 16 серпня 2019 року.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 3611,23 грн..

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту та заперечення сторони обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, з вказаним вироком районного суду не погоджуються, вважають, що він ухвалений з порушенням вимог ч.1 ст. 370 КПК України.

Зазначають, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а також належним чином вмотивоване у вироку.

Вказують на невизнання вини обвинуваченим в судовому засіданні першої інстанції, оскільки конфліктів між ним та потерпілою не відбувалось й фізичного насильства він не застосовував. Зазначають, що на ОСОБА_6 постійно давив оперативний працівник Шевченківського відділу поліції з метою отримання визнавальних показів.

Стверджують, що під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_6 учинив саме той злочин, який йому інкриміновано, а враховуючи обставини встановлені під час дослідження доказів, убачається, що покзання, які надав ОСОБА_6 частково узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, а відтак і у вироку суду, тобто не доведено п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав свої заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту. Вважає, що апеляційна скарга сторони захисту є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає, а доводи апелянтів базуються виключно на обраному способі захисту в даному кримінальному провадженні з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, відповідає вимогам чинного КПК України та ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх доказів, зібраних в ході досудового розслідування злочину та досліджених в повній мірі в суді. Також судом було досліджено висновок та матеріали службового розслідування за № 336, згідно якого факти заявлені ОСОБА_6 про вчинений на нього тиск з боку працівників поліції під час розслідування злочину, не знайшли свого підтвердження. Також встановлено, що обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість для повідомлення уповноважений органів про можливий факт тиску на ОСОБА_6 , з будь-якими заявами з цього приводу не звертались.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

12 серпня 2019 року, приблизно о 21 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 , під час розпиття спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив з останньою словесний конфлікт, в ході якого наніс останній чисельні удари руками в область голови, тулуба та обличчя та не менше 2-х ударів кулаком в живіт, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, серед яких такі, що несумісні з життям.

Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні вищевказаної квартири, від отриманих тілесних ушкоджень, а саме від геморагічного шоку, внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, яка розвинулась за наявної при житті закритої тупої травми живота з ушкодженням внутрішніх органів.

У результаті протиправних умисних дій з боку ОСОБА_6 до потерпілої ОСОБА_10 , останній у відповідності до висновків експертів №550 від 16.10.2019 р. та №550-Д від 16.10.2019 р. було спричинено наступні тілесні ушкодження:

1) Синці: на лобній ділянці зліва; на лобній ділянці справа; на верхній повіці лівого ока; на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку у внутрішньому куті; на лівій виличній ділянці; на підборідді по центру; в проекції тіла нижньої щелепи зліва; на грудній клітці справа, на рівні 11-12-го ребер, по задньо-підпахвовій лінії; на грудній клітці зліва, на рівні 10-12-го ребер від середньо-підпахвової лінії до задньо-підпахвової лінії; на внутрішній лівій стегновій ділянці в верхній її третині; на передній лівій стегновій ділянці в середній її третині, в кількості 5-ти; на передній лівій стегновій ділянці в нижній її третині; на передній правій стегновій ділянці в середній її третині; на передній лівій гомілковій ділянці у нижній її третині; Садна: на задній правій плечовій ділянці у середній та нижній його третинах; в проекції тіла нижньої щелепи зліва, в кількості 2-х; на передній поверхні правого колінного згину; на передній поверхні лівого колінного згину; Крововиливи в м`які тканини волосяної частини голови збоку внутрішньої їх поверхні: на лобній ділянці зліва; на лобній ділянці справа.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як сімнадцятиразової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень та в будь-якому причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають.

2) Рани на внутрішній поверхні верхньої губи, в кількості 4-х; Синець на спинці носа по центру; Перелом кісток носа зі зміщенням відламків, із крововиливами в оточуючі м`які тканини та губчасту речовину кісткових фрагментів.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як двохразової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я та в будь-якому причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають.

3) Синці: на правій бічній поверхні шиї в нижній третині; на лівій бічній поверхні шиї в середній третині; Крововилив темно-червоного кольору, в проекції середньої третини лівого великого ріжка під`язикової кістки; Повний поперечний перелом в середній третині лівого великого ріжка під`язикової кістки.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті внаслідок не менш ніж одноразової травмуючої дії твердих тупих предметів та в безпосередньому причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають. З огляду на те, що в даному конкретному випадку для визначення ступеня тяжкості цих ушкоджень може бути застосований лиш один критерій, а саме «тривалість розладу здоров`я», а зазначений фактор є відсутнім, визначення ступеня тяжкості цих ушкоджень не є можливим.

4) Синець на грудній клітці зліва, на рівні 3-6-го міжребір`я по передньо-підпахвовій лінії; Перелом 6-го ребра зліва по передньо-підпахвовій лінії з масивними крововиливами темно-червоного кольору довкола в оточуючі м`які тканини.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як одноразової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призводять до тривалого розладу здоров`я та в будь-якому причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають.

5) Синець на черевній стінці справа в епігастральній ділянці; Розрив капсули та паренхіми селезінки на задній поверхні; Крововилив під капсулу печінки правої долі на задній поверхні; Розрив капсули та паренхіми правої долі печінки на задній поверхні.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як двохразової травмуючої дії твердих тупих предметів і, за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 , просили скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Прокурор наполягав на тому, що вину ОСОБА_6 у вироку суду цілком обґрунтовано доведено, а тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Мотиви суду при постановлені рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , міркування прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи в апеляційній скарзі сторони захисту, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та технічного запису судового розгляду, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції, що судом не отримано достатніх та беззаперечних доказів того, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, які є причиною її смерті, саме від ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх безпідставними. Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Ретельно перевіривши ці доводи, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду і на наступне.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що районним судом правильно встановлено фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви, згідно з вимогами ст. 374 КПК України.

Як вбачається з вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні, спочатку визнав свою вину частково, зокрема показав, що увечері, 12 серпня 2019 року під час вживання алкогольних напоїв з потерпілою ОСОБА_10 у неї вдома, в ході словесного конфлікту наніс останній три удари долонею по обличчю та два рази штовхнув рукою в живіт, щоб вона заспокоїлась. Після застосування ним фізичної сили, на обличчі потерпілої була кров, вважає що від нанесених ним ударів смерть ОСОБА_10 наступити не могла. Зазначив, що в квартирі вони перебували тільки вдвох, двері були зачинені. Вночі прокинувся від стуку в двері, встаючи з ліжка, наступив на потерпілу, яка, як виявилось пізніше, лежала на підлозі без ознак життя. Відчинивши двері, побачив працівників поліції, яких викликала сусідка, оскільки в загальному коридорі було задимлення. Також показав, що до даного конфлікту на тілі потерпілої були синці, зокрема під очима та ногах.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, показав, що все відбувалось за обставин як зазначено в обвинувальному акті, підтверджував показання, дані ним в ході досудового розслідування. При цьому жодного тиску на нього не чинилось.

Крім того, після огляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, показав що всі події того вечора відбувалися, як відображено на відеозаписі. Дійсно в ході конфлікту, під час вживання алкогольних напоїв, ним було нанесено потерпілій три ляпаси долонею по обличчю, два удари кулаком в живіт та два три удари кулаком в голову. Припускає що саме від спричинених тілесних ушкоджень могла настати смерть ОСОБА_10 .. Також зазначив, що будь-якого тиску в ході досудового розслідування на нього ніким не чинилось.

Разом з тим, в подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , своєї вини не визнав, від даних ним раніше показань відмовився, зазначив що в цей вечір дійсно вживав разом з потерпілою алкогольні напої у неї вдома. При цьому жодних конфліктів між ними не відбувалось, фізичного насильства не застосовувалось. Коли він прийшов додому, то ОСОБА_10 вже була побита і мала наявні тілесні ушкодження. Вважає, що потерпілу міг побити ОСОБА_11 , її колишній співмешканець, який міг прийти, коли він спав. В ту ніч, він тільки на неї наступив встаючи з ліжка, а вона була вже мертвою.

В суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свої останні покази та пояснив, що своєї вини в даному обвинуваченні не визнає, так як фізичного насильства щодо потерпілої ОСОБА_10 не вчиняв й конфліктів між ними не було. На досудовому слідстві на нього чинився психологічний тиск з боку працівників поліції, а тому він дав визнавальні покази.

Разом з тим, такі твердження обвинуваченого ОСОБА_6 спростовуються матеріалами справи, а його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України підтверджується доказами, дослідженими районним судом та перевіреними апеляційною інстанцією, яким надана належна юридична оцінка, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що обвинувачений вказує обставини вчинення ним інкримінованого правопорушення, а саме те, що перебуваючи у приміщенні квартири в стані сп`яніння в ході конфлікту із потерпілою ОСОБА_12 наніс їй удари руками в область голови та живота, чим спричинив ряд тілесних ушкоджень. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 чітко вказав спосіб нанесення ударів, їх локалізацію та кількість. Від отриманих ударів, зі слів обвинуваченого, у потерпілої пішла з носа кров і він дав їй рушник. Після цього він ліг спати, а ОСОБА_13 залишалася дивитися телевізор. Біля 03:30 04:00 год., ОСОБА_6 особисто відчинив двері в квартиру, оскільки почув грюкіт в них. Зазначив, що коли піднімався з ліжка, то ногою зачепився за ноги ОСОБА_13 , наступив їй на спину, при цьому ліве коліно вперлося їй у шию, а руками відчув на підлозі щось мокре, як потім виявилося це була кров. ОСОБА_6 , особисто провів всіх учасників слідчого експерименту до місця події та деталізовано показав обставини, про які розповів та які зафіксовані на відеозаписі (т.1 а.п.168172);

- висновком експерта №550 від 16.10.2019 року, встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від геморагічного шоку, внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, яка розвинулась за наявної при житті закритої тупої травми живота з ушкодженням внутрішніх органів (судово-медичний діагноз: основний: закрита тупа травма черева з ушкодженням внутрішніх органів. Ускладнення основного діагнозу: масивна внутрішня кровотеча. Гемарагічний шок)(т.1 а.п.108-113);

- висновком експерта №555-Д від 16 жовтня 2019 р. підтверджуються підсумки, викладені у висновку експерта №550 та крім того зазначено, що тілесні ушкодження, що були виявлені при судово-медичній експертизі на тілі трупа ОСОБА_10 могли виникнути за обставин, на які вказав та продемонстрував підозрюваний ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту від 16 серпня 2019 року, хід якого зафіксовано на відеозаписі (т.1 а.п.173179);

- висновками експерта судово-медичної імунології №1255, №1256, №1254, №1255, №1257 від 08.10.2019 р. підтверджується, що кров від трупа ОСОБА_10 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти А та анти В. Кров від гр. ОСОБА_6 належить до групи А з ізогемаглютинінами анти В. В плямах бурого кольору на двох марлевих тампонах, жіночій куртці, подушці, рушнику, чоловічих джинсах, які були видані ОСОБА_6 , знайдено кров, що не виключає походження крові від особи з групою О, в даному випадку ОСОБА_10 (т.1 а.п.141155).

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 також доводиться показами свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 наданими в районному суді.

Так, свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції зазначив, що приблизно о 03 годині 13 серпня 2019 року до чергової частини УПП в Чернівецькій області поступив виклик про задимлення за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого, він разом з ОСОБА_15 прибули на виклик за вищевказаною адресою і побачили, що з квартири йде дим. На стук, двері відчинив обвинувачений ОСОБА_16 , який поводився неадекватно, в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння й на одній з рук була кров. Зайшовши в кімнату, виявив на підлозі труп жінки, тіло в крові. З даного приводу обвинувачений ОСОБА_6 нічого пояснити не зміг. Було викликано слідчо-оперативну групу.

Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_15 , які підтвердив в судовому засіданні, що разом з ОСОБА_14 прибули на виклик з приводу задимлення однієї з квартир за адресою: АДРЕСА_3 . Зустрівши працівників ДСНС, вони піднялись у житло, там виявили труп жінки та обвинуваченого ОСОБА_6 , який з даного приводу був не в змозі щось пояснити, а одна з рук останнього була в крові.

Також, судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_17 , яка суду показала, що на підставі ухвали слідчого судді проводила судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 . Під час розтину тіла керувалась своїми навиками, знаннями, тим, що бачила під час розтину та відповідно до відеозапису зі слідчого експерименту. Тілесні ушкодження відповідають причині смерті. Існуючі хвороби, зокрема хронічний бронхіт, не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, як і наявність алкоголю в крові ОСОБА_10 .. Причиною смерті потерпілої був геморагічний шок, внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, яка розвинулась за наявної при житті закритої тупої травми живота з ушкодженням внутрішніх органів, за обставин відображених у слідчому експерименті. Після нанесення ударів ОСОБА_10 могла жити від декількох хвилин до декілька годин та виконувати рухи. Тілесні ушкодження, які були наявні на тілі ОСОБА_10 та зазначені в п.3.2 висновку експерта №550, що були спричинені задовго до настання смерті в причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають.

Саме з урахуванням цих доказів районним судом зроблено правильний висновок, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, підтверджена сукупністю переконливих, чітких, не спростованих і узгоджених між собою доказів.

Кім того, стороною захисту під час судового розгляду не подавалися докази, і в тому числі не ініціювалося їх отримання, у спосіб та у порядку передбаченому КПК України, які б спростовували або ставили під розумний сумнів докази обвинувачення.

Що стосується доводів захисника та обвинуваченого щодо недоведеності участі ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, то такі твердження апелянтів спростовуються належним чином отриманими під час досудового розслідування доказами, які досліджено в ході судового розгляду та перевірено апеляційною інстанцією, які узгоджуються між собою та обставинами, встановленими під час судового розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині, колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надано вичерпні пояснення та докази щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, натомість, стороною захисту та самим обвинуваченим, жодним чином не спростовано доказів прокурора в протилежному, тобто у відсутності в діях ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, які можуть бути підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що доводиться наведеними вище доказами, які в своїй сукупності підтверджують вину останнього в нанесенні тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, серед яких такі, що несумісні з життям, які призвели до смерті потерпілої ОСОБА_10 , поза розумним сумнівом.

Отже, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що між ним та потерпілою ОСОБА_10 не було конфліктів й він не застосовував до неї фізичного насильства, не заслуговують на увагу колегії суддів, є непереконливими та спростовуються дослідженими й перевіреними апеляційною інстанцією доказами.

Проаналізувавши наведені докази в цілому і давши їм оцінку, колегія суддів не може погодитись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки усі вищевикладені доводи співвідносяться між собою, не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, та вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав допустимими за фактичними обставинами, встановленими судом, які свідчать про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненому. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України є вірною та доведеною.

Крім того, як вбачається з вироку, районним судом надано вичерпну та належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , який мав непослідовну позицію свого захисту, неодноразово змінював покази під час судового розгляду та почергово надавав, то визнавальні, то не визнавальні покази, у зв`язку з чим, судом першої інстанції наведено аргументовані підстави критичного ставлення до них, з яким погоджується й колегія суддів.

Твердження сторони захисту з приводу вчинення тиску на обвинуваченого ОСОБА_6 з боку працівників поліції під час досудового розслідування, також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Як слідує з вироку районного суду та журналу судового засідання, під час судового розгляду було досліджено протокол слідчого експерименту із ОСОБА_6 від 16.08.2019, на якому обвинувачений показав обставини вчинення ним інкримінованого злочину, вказав спосіб нанесення ударів ОСОБА_10 , їх локалізацію та кількість.
Крім того, під час дослідження судом першої інстанції вказаного протоколу та відеозапису до нього, обвинувачений підтвердив обставини, які відображено на відеозаписі та підтвердив вказані ним обставини під час слідчого експерименту. Однак, в подальшому, під час судового розгляду обвинувачений заявив, що під час вказаної слідчої дії на нього чинився тиск з боку працівника поліції, у зв`язку з чим, вказані обставини було перевірено судом першої інстанції.

Разом з тим, як вбачається з висновку та матеріалів службового розслідування №336, відповідно до якого факти заявлені ОСОБА_6 про тиск на нього з боку працівників поліції не знайшли свого підтвердження. Встановлено, що обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість для повідомлення уповноважених органів про можливий факт тиску на ОСОБА_6 , з будь-якими заявами з цього приводу не звертались. При цьому, будь-яких зауважень щодо ходу та результатів слідчої дії від сторони захисту не надходило, що підтверджується відеозаписом слідчого експерименту та засвідчено їх підписами у протоколі процесуальної дії.

Також слід зазначити, що після надання ОСОБА_6 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, ним одразу було укладено угоду про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_7 і всі процесуальні дії з обвинуваченим проводитись виключно за участю його захисника.

Таким чином, на думку колегії суддів, наведені обставини беззаперечно спростовують доводи апелянтів про тиск на ОСОБА_6 з боку працівників поліції.

Що стосується міри покарання обраної обвинуваченому ОСОБА_6 , то на думку апеляційного суду та виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обираючи ОСОБА_6 покарання, суд зважив на характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта №394 від 27.08.2019 року, ОСОБА_6 будь-якого психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено. До обставин, що обтяжують покарання, судом враховано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою перебував у близьких відносинах.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, яке обвинуваченому слід відбувати реально, та яке за своїм розміром є мінімальним, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження порушень норм процесуального законодавства, які були б безумовною підставою для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а відтак підстав для задоволення апеляційних вимог, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_18 - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3