Справа № 371/348/20
Провадження № 1-кп/368/152/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Про обрання запобіжного заходу тримання під вартою

м. Кагарлик Київської області "28" квітня 2020 р.

Суддя - ОСОБА_1

При секретарі - ОСОБА_2

За участю учасників процесу:

Сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_3 .

Сторона захисту:

Обвнувачений - ОСОБА_4 .

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду клопотання прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України, яке внесене 01.03.2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000091 у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, -
- раніше судимого:
- 05 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та підставі положень ст. 70, 72 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів із врахуванням не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016 року у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 місяць, - звільненого 26.02.2020 року з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання, - якому в рамках даного кримінального провадження 01.03.2020 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді від 26.03.2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - до 29.04.2020 року, -
- перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку:
- прокурора ОСОБА_3 , яка клопотання підтримав;

- захисника підозрюваного ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 , який заперечував проти клопотання прокурора, просив суд обрати щодо його підзахисного міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- обвинуваченого ОСОБА_4 , - який підтримав позицію свого захисника, -

У Х В А Л И В :
В судовому засіданні, яе відбулося 28.04.2020 року, прокурор Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що подав письмове клопотання, в якому зазначено наступне:
- Кагарлицьким районним судом розглядається у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000091 від 01.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зокрема, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, маючи не погашену та не зняту у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину за наступних обставинах.

Так, 29 лютого 2020 року приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , рухаючись по тротуару навпроти будинку № 127 вулиці Соборності міста Миронівка Київської області, в напрямку центру міста розминувся з ОСОБА_6 , яка в цей час йшла по тротуару в зустрічному напрямку тримаючи в правій руці жіночу сумку.

Пройшовши декілька метрів, у ОСОБА_4 , виник прямий умисел на протиправне, відкрите заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, у зв`язку з чим він зупинившись розвернувся, та почав переслідувати ОСОБА_6 , яка рухалася по тротуару вулиці Соборності м. Миронівка Київської області в напрямку вул. Київська м. Миронівка Київської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна без застосування насильства, 29 лютого 2020 року приблизно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, наздогнавши ОСОБА_6 , несподівано для останньої, шляхом ривка, вихопив з руки сумку в якій знаходився жіночий шкіряний гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 47 гривень, 10 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 245,61 грн. (двісті сорок п`ять) гривень 61 копійка, 20 Євро, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 538,60 грн. (п`ятсот тридцять вісім) гривень 60 копійок.

З відкрито викраденою жіночою сумкою належної ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , втік до кагатного поля непрацюючого цукрового заводу м. Миронівка Київської області, здобувши таким чином можливість вільно розпоряджатися відкрито викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що своїми умисними, протиправними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду від 26.03.2020 підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 24 години 00 хв. 29.04.2020.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не має, оскільки не змінились наявні ризики, передбачені ст. 177 КІЖ України, які виправдовують запобіжний захід щодо ОСОБА_4 та були враховані судом при застосуванні до нього такого запобіжного заходу (копія ухвал слідчого судді додається до матеріалів судового розгляду).

Так, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення, дані висновки зроблені з того, що ОСОБА_4 , раніше судимий вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, знову вчинив корисливий злочин і на законних підставах обвинувачується у вчиненні нового злочину.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 , може переховуватися від суду. Дані висновки зроблені з того, що обвинувачений ОСОБА_4 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення з метою ухилення від відповідальності втік з місця події.

Ніяким іншим чином, крім тримання під вартою, коли підозрюваний буде ізольований від суспільства, не можливо запобігти вказаним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 315, 331 КПК України, - прокурор просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на два місяці.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2020 року, обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2020 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, та просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як вважає, що обрання відносно його підзахисного такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, - буде занадто суворим запобіжним заходом, та таким, який не відповідає особі обвинуваченого, та обставинам справи.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України:
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, що стосується п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, то вважаю, що даний пункт доведено прокурором як в клопотанні, так і в судовому засіданні, з огляду на наступне.
Так, надані прокурором матеріали кримінального провадження дають обгрунтовану підставу вважати, що злочин обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено за наступних обставин:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, маючи не погашену та не зняту у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину за наступних обставинах.

Так, 29 лютого 2020 року орієнтовно о 22 годині 15 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , рухаючись по тротуару навпроти будинку № 127 вулиці Соборності міста Миронівка Київської області, в напрямку центру міста, розминувся з ОСОБА_6 , яка в цей час йшла по тротуару в зустрічному напрямку, тримаючи в правій руці жіночу сумку.

Пройшовши декілька метрів, у ОСОБА_4 , виник раптовий, прямий, визначений умисел на протиправне, відкрите заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, у зв`язку з чим він, зупинившись, - розвернувся, та почав переслідувати потерпілу ОСОБА_6 , яка рухалася по тротуару вулиці Соборності м. Миронівка Київської області в напрямку вул. Київська м. Миронівка Київської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 29 лютого 2020 року орієнтовно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, наздогнавши ОСОБА_6 , несподівано для останньої, шляхом застосуванням ривка вихопив з руки сумку, в якій знаходився жіночий шкіряний гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 47 гривень, 10 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 245,61 грн. (двісті сорок п`ять) гривень 61 копійка, 20 Євро, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 538,60 грн. (п`ятсот тридцять вісім) гривень 60 копійок.

З відкрито викраденим чужим майном, - жіночою сумкою, належної потерпілій ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 втік до кагатного поля непрацюючого цукрового заводу м. Миронівка Київської області, здобувши таким чином можливість вільно розпоряджатися відкрито викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 стороною обвинувачення обвинувачується у тому, що своїми умисними, протиправними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто, - у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, що стосується п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, то вважаю, що прокурором як в клопотанні, так прокурором і в судовому засіданні належним чином доведено наявність ризиків (зокрема, - переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення), які зазначені в клопотанні, з огляду на наступне.
Так, прокурор в клопотанні, та прокурор в судовому засіданні наполягав на існуванні наступних ризиків:
1. Переховуватися від суду;
2.Вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від суду, то вважаю, що такий ризик присутній в діях обвинваченого ОСОБА_4 , з огляду на наступне:
Обвинувачений ОСОБА_4 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення з метою ухилення від відповідальності втік з місця події.

Відповідно, суд звертає увагу на ту обставину, що присутність обвинуваченого в судовому засданні забезпечена лише завдяки діям уповноважених осіб органів національної поліції України, та тій обставині, що до обвинуваченого ОСОБА_4 , ще під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім того, суд звертає на нещирість обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні на запитання суду чому він, зареєстрований та фактично проживаючий в м. Обухів Київської області перебував в м. Мииронівка Київської області, що становить орієнтовно 60 км, відповів, - що він просто заблукав.

Така нещирість обвинуваченого ОСОБА_4 вказує на думку суду на ту обставину, що в разі перебування обвинуваченого на волі, - це не забезпечить належної поцесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 в розумінні КПК України, а саме, на думку суду, - існує великий ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 буде переховуватися від суду.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення, то вважаю, що такий ризик наявний в діяхобвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на наступне.
Так, як вбачається з маеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування невідбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, маючи не погашену та не зняту у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності, причому, новий злочин чинено обвинуваченим меньш, ніж через 10 днів з моменту звільнення з місць позбавлення волі.

Отже, проаналізувавши поведінку обвинуваеного ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.
Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 схильний до вчинення злочинів проти власності, адже обвинувачений має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину проти власності та фактично миттєво після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин проти власності.
Відповідно, в діях обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається системність вчинення злочинів проти власності.
А тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 , який фактично не має сім`ї, не має постійного місця роботи, не має іншого джерела доходів, відповідно, не маючи коштів до існування, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити новий злочин проти власності з метою отримання коштів від продажу викраденого майна на забезпечення першочергових фізичних потреб, зокрема, харчування, придбання одягу, оплата житла, тощо.

Що стосується п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, то зазначаю наступне.
Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України суддя відмовляє в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганню ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно, вважаю, що в даному випадку прокурор довів, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 (як на тому наполягав сам обвинувачений, так і його захисник, - адвокат ОСОБА_5 ) неможливе, сторона обвинувачення, - прокурор, - належним чином обгрунтувала дану обставину, надавши належні та допустимі докази на підтвердження такої обставини.

Вважаю, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 на час досудового слідства.

Відповідно, з огляду на обставини кримінального провадження, які встановлені в судовому засіданні, немає підстав для застосування положень ч. 2 та ч. 4 ст. 194 КПК України.
Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених під час судового засідання, та з огляду на вимоги ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, та, відповідно, необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, з огляду на наступне.
Перш за все слід зазначити, що порядок затримання особи, обрання, зміни та скасування запобіжних заходів чітко врегульовано Главою 18 КПК України, - Запобіжні заходи, затримання особи».
Так, згідно ст. 176 КПК України:
1. Запобіжними заходами є:
1) особисте зобов`язання;
2)особиста порука;
3)застава;
4)домашній арешт;
5)тримання під вартою.
2. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.
3. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
4. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.
5. Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави, не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114 -1, 258 258 5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Отже, запобіжні заходи, - це заходи забезпечення кримінального провадження, які здійснюються уповноваженими на те державними органами, на підставах та в порядку, який передбачено КПК України, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються (обвинувачуються) у вчиненні кримінальних правопорушень, шляхом застосування дозволеного Законом процесуального примусу, який обмежує конституційні права та свободи, особисту свободу та свободу пересування підозрюваного (обвинуваченого).
Зглядаючись на вид запобіжних заходів, то слід зазначити, що обмеження прав підозрюваного (обвинуваченого) стосуються, перш за все свободи пересування та вільного вибору місця перебування.
Мета запобіжних заходів, - запобігти можливості підозрюваному (обвинуваченому) ухилитися від слідства і суду, перешкодити встановленню об`єктивної істини та здійсненню правосуддя, а також продовжити злочинну діяльність.
Відповідно, в даному випадку метою застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 є запобігання можливості обвинуваченому ухилитися від суду, перешкодити до вчинення обвинуваченим інших злочинів.
Що стосується системи запобіжних заходів, то вона закріплена в ч. 1 ст. 176 КПК України, та надає судді під час судового слухання кримінального провадження альтернативність вибору при призначенні запобіжного заходу.
Слід зазначити, що альтернативність вибору запобіжного заходу законодавцем передбачена з метою застосування найбільш ефективного запобіжного заходу у кожному кримінальному провадженні, з метою якнайменш тяжкого втручання в Конституційні свободи та права громадян, з урахуванням таких чинників, - як то, - тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу правопорушника, обставини вчиненого злочину, та інші обставини, які передбачені у похідній нормі від ч. 1 ст. 177 КПК України, - в ст. 178 КПК України, та які у своїй сукупності можуть об`єктивно впливати на хід досудового розслідування та прийняття законного рішення за його результатами.
За характером вчиненого кримінального правопорушення, злочину чи кримінального проступку, законодавцем визначено обмеження щодо застосування запобіжних заходів.
Крім того, під час проведення судового слухання кримінального провадження по злочинах передбачена можливість застосування всіх без винятку, зазначених в ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжних заходів.
Відповідно, при виборі виду запобіжного заходу суд керувався положенням ч. 3 ст. 176 КПК України, згідно з яким запобіжні заходи, які передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, розташовані у порядку від найбільш м`якого, - особистого зобов`язання, до найбільш суворого - тримання під вартою.
Крім того, законодавець імперативно покладає обов`язок на слідчого, прокурора під час звернення до слідчого судді, суду обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу.
Отже, вищевказаний обов`язок є винятковим, який зобов`язує слідчого та прокурора надати слідчому судді, суду дані, з яких із певною вірогідністю (найбільш вірогідною) стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки затриманого, підозрюваного чи обвинуваченого, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства, яке входить в поняття кримінальної репресії.
Для обрання та застосування запобіжного заходу у кожному кримінальному провадженні, без вийнятку, потрібна система фактичних підстав:
- докази вчинення підозрюваним (обвинуваченим) злочину;
- докази наявності ризиків, які передбачені положенням ч. 1 ст. 177 КПК України, та які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вичинити нові злочини чи протидіяти розслідуванню шляхом зникнення з місця проживання, незаконного впливу на сторін кримінального провадження, тощо;
- доведеність під час обрання конкретного запобіжного заходу того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, причому, як вказувалося судом вище, обов`язок такого доведення імперативно лежить на стороні обвинувачення, - слідчому, прокурору.
Так, згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Отже, фактичними підставами застосування запобіжних заходів є наявність системи незаперечних доказів учинення відповідною особою злочину.
Оскільки запобіжні заходи застосовуються, як правило, до підозрюваного, а повідомлення про підозру здійснюється лише за наявності достатніх доказів, які викривають особу в учиненні злочину, то й запобіжні заходи можуть бути обрані тільки за наявності таких доказів.
Для наявності підстав для застосування запобіжного заходу необхідна наявність двох елементів по кримінальному провадженні, причому, обов`язково, в їх сукупності, а саме:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка визначається з урахуванням тяжкості вчиненого злочину чи кримінального проступку та характеристики підозрюваного, обвинуваченого. Для цього встановлюється наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення й відповідно їй повідомляється про підозру у вчиненні конкретного кримінального правопорушення;
- наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення того, у якому він підозрюється, обвинувачується. Зазначене повинно підтверджуватися матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями свідків, потерпілих, отриманою інформацією в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій, тощо.
Слід зазначити про те, що необгрунтоване застосування запобіжного заходу, неправильний його вибір, відмова скасувати його, коли в ньому відпала подальша необхідність, повинно розглядатися як несправедливість щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного), в зв`язку з чим недопустимо застосовувати запобіжний захід або погрожувати його застосуванням за відмову дати показання або подати будь - які докази, примушувати його до інших дій, що не входять до кола процесуальних обов`язків.
Спроби компенсувати недоліки і неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжних заходів не можуть бути виправдані жодною метою.
Отже, що стосується ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, то зазначаю наступне:
- в діях обвинуваченого ОСОБА_4 наявні ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, (що судом обгрунтовано вище).
Отже, суд приходить до остаточного, непереборного висновку, що:
- має місце обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України;
- в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є в наявності ризики, які передбачено п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;
- прокурор як в клопотанні, так і в судовому засіданні довів, що зазначені вище ризики вказують на наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та прокурор в судовому засіданні довів, що інші, більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання ризикам, зазначені у клопотанні;
- інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвнуваченого ОСОБА_4 під час судового слухання кримінального провадження, а запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, - не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого, та іншим об`єктивним обставинам справи, -
- що є вичерпними підставами для задоволення клопотання прокурора щодо обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Також при вирішенні питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано також положення ст. 178 КПК України.
Так, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Отже, що стосується п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, то, на думку суду, до клопотання станом на час розгляду клопотання додано достатньо доказів, які дають розумні, достатні підстави для обгрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується обставини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, - тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, то слід зазначити наступне.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Згідно положень ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , - відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що гіпотетечне покарання у виді тривалого терміну позбавлення волі може спонукати обвинуваченого ОСОБА_4 до полишення місця фактичного проживання з метою ухилення від суду.

Що стосується п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України , - вік та стан здоров`я підозрюваного, то судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 працездатного віку, працездатний, практично фізично здоровий, тяжких хвороб, хронічних зхвороб, інвалідності, які унеможливлюють його тримання під вартою.

Наявність у підозрюваного довідки про його захворювання на ВІЛ інфекцію не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України, - міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини і утриманців, то слід констатувати, що у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому при наявності загрози призначення реального виду покарання у виді позбавлення волі, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_4 до полишення місця проживання з метою уникнути суду, та уникнути кримінальної відповідальності, та, відповідно, уникнути відбування покарання у виді позбавлення волі.

Факт того, що обвинувачений ОСОБА_4 є батьком малолітньої дитини, ще не доводить того факту, що дана дитина знаходиться на утриманні обвинуваченого, та не доводить того факту, що обвинувачений приймає участь у вихованні дитини, а тому надання документу у виді свідоцтва про народження дитини суд сприймає лише як спробу сторони захисту уникнути обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Що стосується п. 5 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, то в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 хоча і працездатного віку, працездатний, проте, не працює, не намагався влаштуватися на роботу, навпаки, після звільнення з місць позбавлення волі, замість влаштуватися на роботу, знову обвинувачується у вчиненні умосиного злочину проти власності, що, на думку суду, - вказує на стійку антисоціальну направленість поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив новий злочин проти власності через дев`ять днів після звільнення з місць позбавлення волі.
Що стосується п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України, - репутацію підозрюваного, в судовому засіданні встановити таку обставину не представляється можливим, так як прокурором не додано до матеріалів клопотання будь яких документів, які б дали змогу встановити характеристику обвинуваченого як за місцем його проживання чи реєстрації, окрім того об`єктивно таку характеристику будь який орган надати не може, так як обвинувачений на волі пробув всього лише 9 днів.
Що стосується п. 7 ч. 1 ст. 178 КПК України, - майновий стан підозрюваного, то дану обставину врахувати немає можливості, так як прокурором не надано доказів, які б могли встановити майновий статусобвинуваченого ОСОБА_4 .

Що стосується п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність судимостей у підозрюваного, то, як мною вказано вище, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування невідбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, знову обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину проти власності по сплину лише 9 днів після звільнення з місць позбавлення волі, що, на думку суду, вказує лише на стійку антисоціальну направленість обвинуваченого ОСОБА_4 .
Що стосується п. 9 ч. 1 ст. 178 КПК України, - дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, то до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Що стосується п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, то таких відомостей в матеріалах кримінального провадження немає.
Що стосується п. 11 ч. 1 ст. 178 КПК України, - розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, то обвинуваченим ОСОБА_4 заподіяно матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму538 (п`ятьсот тридцять вісім) грн. 60 коп.
Підсумовуючи вищевикладене, на підставі ст. 194 КПК України суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 186 КК України;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, які передбачено п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
3) Окрім того, як вказано вище, прокурором в судовому засіданні доведено ту обставину, що в даному випадку не можливо застосувати інший, більш м`який вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно, суд вважає, що в даному випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 не буде обґрунтованим з точки зору Закону, зокрема, КПК України.
Окрім того, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 було враховано також норми Основного Закону, - Конституції України, та норми Європейського права.
Так, згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається з обставин, вищевказаних судом, суд визнає, що існують підстави для обрання такого найтяжчого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 .
Проте, кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.
Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.
Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.
В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

В даному випадку суд приймає рішененя про невизначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, ч. 2 ст. 186 КК України, ст..ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора, - задовольнити.
В рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, яке внесене 01.03.2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000091 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, -
- раніше судимого:
- 05 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та підставі положень ст. 70, 72 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів із врахуванням не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016 року у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 місяць, - звільненого 26.02.2020 року з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання, - якому в рамках даного кримінального провадження 01.03.2020 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді від 26.03.2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - до 29.04.2020 року, -
- в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», строком на два місяці, а саме, - до 25.06.2020 року.
Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 25.06.2020 року.
Запобіжний захід у вигляді застави у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, -
- раніше судимого:
- 05 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та підставі положень ст. 70, 72 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів із врахуванням не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016 року у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 місяць, - звільненого 26.02.2020 року з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання, - якому в рамках даного кримінального провадження 01.03.2020 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді від 26.03.2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - до 29.04.2020 року, -
- не визначати на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Ухвала підлягає до негайного виконання після проголошення.
Ухвала на підставі п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК України може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 395, п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1