Ухвала

13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 740/526/19

провадження № 51-212 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 травня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року щодо нього, у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000005,

встановив:
20 січня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджений ОСОБА_4 направив нову касаційну скаргу проте недоліків, пов`язаних зі змістом касаційної скарги не усунув.
Так,вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 травня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року, засуджений ОСОБА_4 просить скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Проте касаційна скарга засудженого містить лише формальні посилання на підстави для скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду із перебігом подій у провадженні та наведеною власною оцінкою обставин справи, однак у ній не наведено доводів для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 91, 94, 284, 370, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.

Також, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_4 не наводить переконливих доводів для скасування вказаних судових рішень на підставі передбаченій п. 2. ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, вказуючи на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 414 КПК не обґрунтовує у чому полягає його явна несправедливість.

Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно з приписами статей 433, 438 КПКне є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому відсутність у ній обґрунтування з підстав передбачених у ст. 438 КПК, про що було наголошено засудженому ОСОБА_4 в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційна скарга засудженого підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 травня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року щодо нього повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3