Справа № 739/665/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/85/20
Категорія - в порядку виконанян вироку суду. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судову провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , який шляхом приведення вироку суду у відповідності до закону України, просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням КК України, які діяли на час вчинення ним інкримінованих злочинів, міжнародному законодавству, а тому відсутні підстави для застосування частини 3 статі 74 КК України.

Відповідно до положень Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, до повноважень якої, окрім іншого, належить прийняття законів. Виключно законами визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень та не наділені правом створювати норми права.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, мотивує тим, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухваленим без належної оцінки правової позиції, викладеної у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Петухов проти України».

Вказує на те, що держава Україна зобов`язалась виконати рекомендації міністрів Ради Європи та рішення Європейського Суду, оскільки такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, з огляду на відсутність реальної можливості звільнення є порушенням ст. 3 Європейської конвенції з прав людини.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про приведення вироку щодо нього у відповідність з нормами чинного законодавства, суд позбавив його права на дострокове звільнення, що суперечить не тільки судовій практиці, законодавству України, а й практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого є обов`язковими для виконання на території України.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вказуючи, що рішення Європейського суду, на яке посилається апелянт, стосується законотворення, що суд не наділений повноваженнями вирішувати, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 червня 2011року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вирок місцевого суду був переглянутий апеляційною та касаційною інстанціями та 05 квітня 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як вирок суду першої інстанції, так і ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 01 вересня 2011 року були залишені без зміни.

Доводи ОСОБА_6 про те, що судом були порушені вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними та не відповідають дійсності.

У рішенні «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року, на яке посилається засуджений, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Проте, акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

Кримінальним кодексом України визначено два види покарання у виді позбавлення волі, а саме позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі, тобто альтернативне покарання, що визначається судом.

Такі положення кримінального закону узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Можливість заміни судом невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, передбачена ст. 82 КК України, дійсно поширюється лише на осіб, засуджених у тому числі до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Застосування заміни судом невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачено.

В той же час, реалізацією права засудженого до довічного позбавлення волі на пом`якшення призначеного покарання, є передбачений ст. 87 КК України акт про помилування, яким засудженому до покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене на покарання на строк не менше 25 років позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, як на підставу для застосування до нього заміни покарання невідбутої частини покарання більш м`яким або ж умовно-дострокового звільнення, задоволенню не підлягають зважаючи на те, що у своїх рішеннях суд визнав порушення ст. 3 Конвенції, проте не зобов`язав країну-відповідача звільнити засуджених до позбавлення волі від подальшого відбування покарання, забезпечивши таким чином виконання обов`язку держави щодо захисту населення від небезпечних осіб та зазначивши при цьому, що для забезпечення такого права засудженого, на державному рівні повинні бути проведені реформи законодавства та розроблений механізм перегляду звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Оскільки, як і на день постановлення судом вироку щодо ОСОБА_6 , так і на час апеляційного перегляду законодавством України не передбачено право засудженого до довічного позбавлення волі на дострокове звільнення від подальшого відбування покарання або ж заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким та відсутній механізм його реалізації, колегія суддів немає жодних повноважень перебирати на себе функції законодавчої влади.

Порушуючи питання про скасування ухвали місцевого суду, засуджений ОСОБА_6 не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а виключно обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року, про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку суду у відповідність до законів України, без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11