ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/8430/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/818/1673/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України

12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.12.2019 стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17.10.2017 року.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17.10.2017 року.
Так, в матеріалах особової справи на засудженого мається рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.01.2019, яким з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 було стягнуто 8070грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, ОСОБА_7 був обізнаний про подання потерпілим позову в порядку цивільного судочинства, в рамках цивільної справи засудженим надана заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги не визнає. При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виконання засудженим вказаного рішення суду та відшкодування ним вищевказаних сум. Також матеріали справи не містять даних щодо погашення останнім судових витрат та взагалі здійснення будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування завданої шкоди потерпілому та судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення, оскільки він з початку відбуття покарання став на шлях виправлення, за сумлінну працю має декілька заохочень, має одне стягнення, яке на даний час погашено, покращив свою поведінку та ставлення до оточуючих, має позитивні характеристики та вважає, що може бути корисним суспільству.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію прокурора, який підтримав рішення районного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17.10.2017 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 16.11.2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.05.2019р. зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17.10.2017 року, строк попереднього ув`язнення з 15.09.2017 року по 16.11.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року, з урахуванням відбутої частини покарання.
Початок строку відбування покарання 15.09.2017 року, а кінець строку відбування покарання 13.10.2020 року.
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 з 15.12.2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_9 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 від 27.11.2019 року, засуджений характеризується з позитивного боку, мав стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, має п`ять заохочень; працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться добре; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; виконує передбачені законом вимоги персоналу; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; прагне до підвищення та вдосконалення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку; відповідно до ст.127 КВК України бере участь у роботі самодіяльних організацій, входить до ради колективу засуджених; підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_7 у період часу з грудня 2017 року по жовтень 2019 року був працевлаштований до цеху №1 установи, де виконував роботи з виготовлення поліетиленових пакетів. Згідно довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_11 за вироком суду у засудженого виконавчі листи відсутні.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 , має дві непогашені судимості, а саме: 1) 22 вересня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.187, ст.198, ч.3 ст.296 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання, 2) 17 жовтня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі (т.1 а.с.36).
Наявність непогашених судимостей свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15 вересня 2017 року, за час утримання в Установі виконання покарань м. Харкова №27 характеризувався з посереднього боку, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Не зважаючи на те, що засуджений має п`ять заохочень, що застосовувалися до останнього протягом відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений допускав порушення режиму тримання, а саме: зберігання заборонених предметів, за що на нього було накладено стягнення у вигляді догани і хоча зазначене стягнення на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашене у встановленому законом порядку, його накладення 28 лютого 2019 року не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №43 від 24 жовтня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України засудженому ОСОБА_7 відмовлено у направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №21 від 22 травня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України як особі, які не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №41 від 09 жовтня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України як особі, яка написала заяву про відмову.

Разом з тим, після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст.100,101 КВК України та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, до останнього було застосовано лише два заохочення, одне з яких у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення, інше у вигляді подяки за виконання обов`язків покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки.
Отже, на думку колегії суддів, матеріали справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року.
Як встановив суд першої інстанції, в матеріалах особової справи на засудженого є рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.01.2019 року, яким з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 було стягнуто 8070грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, ОСОБА_7 був обізнаний про подання потерпілим позову в порядку цивільного судочинства, в рамках цивільної справи засудженим надана заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги не визнає. При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виконання засудженим вказаного рішення суду та відшкодування ним вищевказаних сум. Також матеріали справи не містять даних щодо погашення останнім судових витрат та взагалі здійсненння будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування завданої шкоди потерпілому та судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

З огляду на вище приведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Звідси, оскільки районним судом при постановленні ухвали не допущене порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства то апеляція засудженого не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.12.2019 стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді