В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2020 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова
в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження №0005102, №0004705 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, неодруженого, дітей на утриманні не має, тимчасово не працює, із середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 18.12.2018 року вироком Шевченківського районного суду м.Львова за ч.1 ст.186 у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням 1 року іспитового строку

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України,
В С Т А Н О В И В:

12.11.2018 року о 19 год. 21 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що розміщений за адресою м.Львів, вул.Б.Хмельницького, буд.17, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з прилавку вказаного магазину вино «BLANK MOELLEUX» вартістю 86,63 грн., вино «BLAUER ZWEGIELT» вартістю 102 грн. 39 коп., два напої «Енерджі» вартісю 42 грн., чим завдав ТзОВ ТВК «Львівхолод», матеріальної шкоди на суму 231 грн. 02 коп.
Крім того, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на перехресті вулиць Опришківська та Замкова у м.Львові придбав шляхом знахідки психотропну речовину для власного вживання без мети збуту, яку зберігав при собі.
23.10.2018 року о 03 год. 50 хв. на вулиці Театральній у м.Львові напроти будинку №4 у ОСОБА_7 працівниками поліції виявлено та вилучено 20,5 таблеток синього кольору, у яких виявлено 3,4-метилендіоксиметамфетамін (МДМА), який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 3, 9185 грам.
Обвинувачений ОСОБА_7 при допиті в судовому засіданні визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України. Розкаявся у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень. Надав покази про те, що дійсно 12.11.2018 року о 19 год. 21 хв. перебуваючи в магазині «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що розміщений за адресою м.Львів, вул.Б.Хмельницького, буд.17, викрав з прилавку вказаного магазину вино «BLANK MOELLEUX», вино «BLAUER ZWEGIELT» та два напої «Енерджі». Крім того, на перехресті вулиць Опришківська та Замкова у м.Львові придбав шляхом знахідки психотропну речовину для власного вживання без мети збуту, яку зберігав при собі. 23.10.2018 року о 03 год. 50 хв. на вулиці Театральній у м.Львові напроти будинку №4 працівниками поліції виявлено та вилучено у нього 20,5 таблеток синього кольору, у яких, згідно з висновком експерта №3/1216 від 21.12.2018 року виявлено 3,4-метилендіоксиметамфетамін (МДМА), який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 3, 9185 грам.
Представник потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» у судове засідання не з`явився, оскільки подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Покарання призначити на розсуд суду в межах санкції статті КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 309 КК України при вищезазначених обставинах.

Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані її дії, оскільки по епізоду від 12.11.2018 р. він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а також по епізоду від 23.10.2018 р., придбав та зберігав психотропні речовини у великих розмірах без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст.65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Суд враховує, тяжкість скоєних ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, які відносяться до злочинів середньої тяжкості.

ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №56 від 06.02.2019 року ОСОБА_7 в період інкримінованих дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті Особливої частини КК України.
Суд враховує, що ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, вказані норми з одного боку зобов`язують суд враховувати у своїй практиці висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, з іншого боку надають суду право відступити від правової позиції, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Якщо звернутись до положень статті 72 КК України, яка визначає правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, правила статті 70 ч.4 КК не можуть бути застосовані лише в разі призначення за різними вироками основних покарань одне з яких , за одним із вироків , є покаранням у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю , а за іншим вироком - будь-яке інше основне покарання.

Положеннями статті 75 КК України суду надано право звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, положення частини четвертої вказаної статті зобов`язують суд встановити іспитовий строк, тривалістю від одного року до трьох років.

Жодних застережень щодо неможливості поглинання або складання іспитових строків за різними вироками, покарання за останнім з яких призначене за правилами статті 70 ч.4 КК України, положення частини четвертої статті 75 КК України не містять.

Частина четверта статті 3 КК України містить застереження щодо заборони застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Статті 70 ч.4, 72, 75 КК України є нормами, які визначають та регулюють питання кримінальної відповідальності і тому їх застосування за аналогією є неправильним в розумінні положень ч.4 ст.3 КК України.

Колегія суддів Верховного Суду у своїй Постанові від 27 березня 2018 року, провадження № 51-717км18 сформулювала свій висновок із посиланням в тому числі і на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначенням судами кримінального покарання».

Вказаний пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ колегія суддів ВС виклала у такій редакції: «Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення , вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально , застосування принципів поглинення , часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно».

Зазначена редакція відповідає офіційному тексту постанови Пленуму ВСУ «п.23.У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК ( 2341-14 ) остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, аналізуючи зміст редакції п.23 постанови Пленуму ВСУ можна дійти висновку, що застосування частини другої цього пункту можливе лише в одному випадку, коли останнім вироком особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально.

Інших правовідносин вказаний пункт постанови Пленуму ВСУ жодним чином не врегульовує.

Суд бере до уваги, що обвинувачений кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.309 КК України, вчинив до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року, тому остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком і вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368- 371, 374 КПК України, ст.ст.70, 75 КК України, ст.257 ЦПК України, суд

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищевказаних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді двох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком і вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року, у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

Речові докази:

компакт диск DVD-R, арена, голубого кольору залишити в матеріалах кримінального провадження;

спец.пакет НДУКЦ №3784926 в якому знаходиться первинне упакування з таблетками синього кольору - знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1