Дата документу 22.04.2020 Справа № 337/3838/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/174/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/3838/18
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 07.12.2017 року Жовтневим районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 з вироком суду не згоден, оскільки при розгляді справи ніякого суворого додержання законності та справедливого розгляду справи фактично не відбулося, у розгляді справи йому не було забезпечено право на кваліфіковану правову допомогу з боку призначення йому захисника. Не було забезпечено справедливого розгляду та вирішення справи в розумні строки. Зауважує, що суд не звернув увагу на пом`якшуючі його провину обставини: його повне визнання вини, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству в розкритті злочину, не взято на увагу, на його утриманні є малолітній син, якого він разом виховує з цивільною дружиною, яка є онукою потерпілої. Його цивільна дружина наразі перебуває на 6-му місяці вагітності, з потерпілою він нормалізував відносини, вони всі разом ведуть спільне господарство. Також звертає увагу на те, що він на теперішній час працює трактористом у ФГ «Агро-Троя», має джерело доходу. Потерпіла немає до нього жодних претензій. Просить вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 2453 грн. 38 коп. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 06.07.2018 року, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на крадіжку грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_8 , діючи повторно, з корисливих мотивів, використовуючи програму « Приват-24», установлену в мобільному телефоні « Нокіа», який належить ОСОБА_8 , в якому знаходилася сім-карта оператора « Київстар» № НОМЕР_1 , змінив пароль входу в дану програму. Після чого, направився до банкомату відділення «Приват Банк», розташованого по вулиці Ентузіастів, 4 у м. Запоріжжі, де о 18-00 годині, скориставшись вище зазначеним мобільним телефоном «Нокіа» з програмним забезпеченням «Приват -24», за допомогою банкомату « ПриватБанк» перевів з карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в готівку в сумі 500 грн.
Продовжуючи, свій злочинний умисел, направлений на крадіжку грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , скориставшись мобільним телефоном Нокіа» та послугою IVR3700 перевів з карткового рахунку № НОМЕР_2 на номер мобільного оператора « Київстар» грошові кошти в сумі 333 грн. Після чого, за допомогою ІVR меню перевів з карткового рахунку № НОМЕР_3 на картковий рахунок № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 840 грн.
Також, продовжуючи свій злочинний умисел, використовуючи програму « Приват-24» в період часу з 21 години 52 хвилини 06.07.2018 року до 04 години 11 хвилин 07.07.2018 рокуперевів з карткового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 на картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1421 грн. 07.07.2018 року, продовжуючи свої противоправні дії, направленні на таємне викрадення грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , знаходячись в магазинах « Продукти» в м. Запоріжжі, скориставшись мобільним телефоном «Нокіа» з програмним забезпеченням «Приват -24» розрахувався за покупку грошовими коштами з карткового рахунку № НОМЕР_2 на загальну суму 209 грн. 38 коп.
Таким чином, ОСОБА_6 заволодів з карткового рахунку № НОМЕР_3 грошовими коштами в сумі 840 грн., з карткового рахунку № НОМЕР_2 грошовими коштами в сумі 1513 грн. 38 коп., чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2353 грн.38 коп.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.
Доводи обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, судом не встановлено і в апеляційній скарзі їм не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом було враховано, що він щиро покаявся у скоєному, активно сприяв у розкритті злочинів, а тому суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке не відноситься до максимального, передбаченого санкцією ст. 185 ч. 2 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, так і для подальшого пом`якшення призначеного судом першої інстанції йому покарання, зокрема у зв`язку з тим, що він вину визнав, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству в розкритті злочину, має на утриманні малолітнього сина, його цивільна дружина наразі вагітна, потерпіла претензій до нього не має, працює трактористом у ФГ «Агро-Троя», оскільки будучи судимим за вчинення умисного корисливого злочину, він в період іспитового строку знову вчинив умисний корисливий злочин, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не заслуговують уваги також доводи апелянта і про те, що суд першої інстанції не забезпечив його право на кваліфіковану правову допомогу з боку призначеного йому захисника, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час підготовчого судового провадження (а.с. 31 об), а також судового розгляду (а.с. 73 об) йому було роз`яснено право на захист, на що обвинувачений заявив, що захисник йому не потрібен. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 13 ст. 7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є забезпечення права на захист, реалізація якого за змістом ст. 20 та ч. 5 ст. 22 КПК України відбувається, зокрема, шляхом самостійного здійснення обвинуваченим захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, передбачене законом право на захист було реалізовано ОСОБА_6 самостійно.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: