Справа №592/440/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/286/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/440/19 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернеччина, Краснопільського району, Сумської області, який зареєстрований і фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14.05.2019 вироком Сумського районного суду Сумської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА :

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року, в якій вона просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_7 покарання шляхом часткового складання покарань за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року та зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців. Строк покарання рахувати з моменту постановлення вироку, тобто з 21.11.2019.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за цим законом у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання призначених покарань за цим вироком та вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Постановлено строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року.

За змістом доводів поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилося у фактично не застосуванні в повному обсязі судом норм, закріплених в ч.4 ст.70 КК України та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, на думку прокурора, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України не зарахував покарання відбуте ним частково за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року. Вказує, що ОСОБА_7 фактично було затримано 12.08.2019 на виконання вироку Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року. Також не погоджується з визначеним судом першої інстанції початком строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , з огляду на те, що в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не застосовувався.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що перебуваючи в приміщенні охорони автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 за робочим місцем свого знайомого ОСОБА_10 , в ході спілкування з ним побачив у його барсетці значну суму грошових коштів. В цей момент у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне, незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому, бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, таємно, повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_10 заснув, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, викрав з барсетки останнього грошові кошти у розмірі 2300 грн., які належали потерпілому ОСОБА_11 .

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, прокурора ОСОБА_8 , на підтримку поданої прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється і судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Переглядаючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги прокурора, зміст яких зводиться до того, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України не зарахував у строк покарання відбуте ним частково покарання за попереднім вироком та неправильно визначив початок строку відбування покарання, колегія виходить з наступного.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» з наступними змінами та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Проте, наведені вимоги залишились поза увагою Ковпаківського районного суду м. Суми у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Так, якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше судимий вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

09 липня 2019 року, а не 12 серпня 2019 року як зазначає прокурор, ОСОБА_7 було затримано на виконання вказаного вироку, що підтверджується вимогою СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області та запитом Сумської місцевої прокуратури від 11.10.2019 (а.к.п.103-104, 75-76).

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за злочин, який він вчинив 11 грудня 2018 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Сумським районним судом Сумської області від 14 травня 2019 року.

За таких обставин, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов вірного висновку та призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, однак не зарахував в строк покарання відбуте ним частково покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року з часу його затримання з 09 липня 2019 року до ухвалення рішення за обвинуваченням ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження, і в цій частині колегія суддів вважає слушними доводи прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

Крім цього, статтею 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, серед іншого, суд ухвалює рішення про початок строку відбування покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку відбував покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року у виді позбавлення волі.

Таким чином, з аналізу зазначених норм кримінального закону, кримінального процесуального закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що оскільки при призначенні остаточного покарання за правилами ст.70 КК України суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань, та зараховує у строк остаточно призначеного покарання за сукупністю злочинів повністю або частково відбуте покарання за попереднім вироком, строк частково відбутого покарання за попереднім вироком судом має обраховуватись на момент ухвалення вироку, відповідно і початок строку відбування покарання має рахуватись з дня ухвалення нового вироку, а саме з 21 листопада 2019 року, тоді як суд першої інстанції у вироку визначив строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня його фактичного затримання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року.

За наведених обставин при ухвалені вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, про що вірно зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними вимоги прокурора ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку та ухвалення нового вироку, оскільки подана нею апеляційна скарга не містить, як обгрунтування невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, так і призначення йому більш суворого остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

З огляду на те, що визначене судом першої інстанції покарання не змінюється, також не застосовується закон про більш тяжке покарання, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає зміні на підставі ст.408 КПК України, оскільки зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з дня постановлення вироку - з 21 листопада 2019 року.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання, відбуте частково покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року з 09 липня 2019 року по 20 листопада 2019 року включно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк з дати отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4