Справа № 304/138/20 Провадження № 1-кп/304/147/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,
представника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000457 від 10 листопада 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною професійно-технічною освітою, одруженого (має на утриманні неповнолітню дитину), машиніста екскаватора ТОВ «Карпати-2003», українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2019 року о 18.45 год обвинувачений ОСОБА_6 рухаючись по вулиці Українській в напрямку вулиці Підгорбна в селі Дубриничі Перечинського району навпроти будинку № 73, керуючи в темну пору доби автомобілем марки «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , який знаходився у технічно несправному стані і не міг виконувати функції, передбачені конструкцією, оскільки всупереч вимог пунктів 31.4.2., 31.4.3. Правил дорожнього руху України сумарний люфт у рульовому керуванні такого перевищував 10 градусів, а регулювання фар було порушене та не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по узбіччю вулиці Української в напрямку руху автомобіля та спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струсу головного мозку. Забійно-рваної рани ділянки чола. Множинних забійних саден волосистої частини голови та лиця. Саден обох колінних суглобів. Закритого фрагментарного перелому середньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням. Закритого перелому медіальної кісточки зі зміщенням», які згідно висновку судово-медичної експертизи № 456 від 30 грудня 2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, після чого, поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан, пересвідчившись у відсутності очевидців події, залишив ОСОБА_7 без допомоги, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину лише у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яким спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, щиро розкаявся у вчиненні даного злочину та показав, що 10 листопада 2019 року близько п`ятої години вечора він відвозив бетономішалку на вулицю Радянську в селі Дубриничі Перечинського району. Повертаючись додому він відчув, що вдарив щось, однак коли зупинився та вийшов з автомобіля, то побачив розбите посередині лобове скло, а на землі лише номерний знак, який лежав відразу перед автомобілем, більше нікого не було. Того вечора падав сильний дощ, було темно, а освітлення на вулиці погане і тому він, не маючи при собі ні мобільного телефону, ні ліхтарика поїхав додому взяв із собою дружину, телефон та вже пішки вони поверталися на це місце, так як проживають неподалік. На зустріч їм їхали працівники поліції, які запитали його, чи він не причетний до дорожньо-транспортної пригоди та де його автомобіль, а на місці події вже була швидка допомога. Він показав їм автомобіль, пояснив, що такий не повністю справний був люфт у рульовій колонці та працювала лише одна фара. В той же час зазначив, що жодної перепони на дорозі він не бачив, хоча і їхав зі швидкістю близько 15 км/год та був тверезий. Щодо залишення потерпілого у небезпеці, після дорожньо-транспортної пригоди, зазначив, що винним себе у вказаному злочині не визнає, оскільки не бачив нікого, потерпілого не було видно, про що зазначили і свідки події. Якби побачив його, то звичайно викликав би швидку допомогу; крім цього він повертався на місце події, щоб пересвідчитися у тому чи не збив когось. Просить суворо його не карати, волі не позбавляти, оскільки не хотів, щоб так сталося, у стані сп`яніння не був, вибачився перед потерпілим та його сім`єю, повністю відшкодував матеріальну шкоду та готовий також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 15 000 20 000 грн.

Хоча ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав лише частково, така повністю стверджується показаннями потерпілого та свідків, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні показав, що близько 19.00 год 10 листопада 2019 року йшов по вулиці Українській в селі Дубриничі Перечинського району до своєї тітки, яка живе від них в напрямку залізничного переїзду через три будинки. Коли його збив автомобіль, то він рухався по узбіччю лівої сторони дороги та був одягнутий у чорну куртку, а оскільки падав дощ, то ніс відкритий зонтик червоного кольору. Зазначив, що будь яких спритних напоїв він не вживав та й вулиця була освітленою;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні показала, що у неділю 10 листопада 2019 року ввечері близько 19.15 год вона, знаходячись вдома, почула звук, схожий на хлопок, який вона раніше вже чула, коли її односельчанку збив автомобіль, та запам`ятала його. Підійшла до вікна, яке було привідкрите, де побачила зонтик, а також почула крики «Допоможіть!», а коли вибігла на вулицю, то побачила сусіда ОСОБА_7 , який просив про допомогу. Також на вулицю вийшла сусідка ОСОБА_9 , а вона у свою чергу побігла до ОСОБА_10 додому, повідомити батьків. Вона чула як проїхала машина і почула характерний для ДТП звук; виявила потерпілого близько 50 м від свого будинку в напрямку протилежному від центру до залізничного вокзалу, він лежав зліва від дороги на траві біля канави, а недалеко від нього знаходився зонтик та якісь гроші. Потерпілий сказав їй, що його збила машина, однак удару вона не бачила, хоча освітлення на вулиці є, але йшов дощ;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала у судовому засіданні, що 10 листопада 2019 року у неділю близько 19.15 год була сильна буря і вона знаходилася вдома. Почула сильний удар та подивившись через вікно, побачила ОСОБА_12 , яка їй махнула, щоб вона вийшла на вулицю. Там знаходився потерпілий ОСОБА_13 , який лежав на землі, а неподалік зонтик і якісь гроші. Вона викликала поліцію і швидку допомогу, працівники якої госпіталізували потерпілого. Коли почула удар, то відразу підійшла до вікна та побачила лише ОСОБА_12 , ніякої машини не було і ніхто на допомогу не кликав. Потерпілий лежав на траві біля дороги по лівій стороні в напрямку руху автомобілів, його можна було і не помітити, якби вони не почули удар. Біля потерпілого не було ні ліхтарика, одяг на ньому був темний без будь яких світловідбиваючих елементів, лише його зонтик був фіолетового кольору.

Також вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею до нього від 10 листопада 2019 року, згідно якого вбачається, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться по вулиці Українській в селі Дубриничі Перечинського району на відстані 6 м від будинку № 73 в напрямку від перехрестя до залізничного переїзду. На момент огляду (20.30 21.25 год 10 листопада 2019 року) потерпілий та транспортний засіб на місці події відсутні, розмітка на проїжджій частині також відсутня, узбіччя без бордюру, шириною 1 м, кювет глибиною 40 см. Огляд здійснювався після дощу при штучному освітленні; ділянка дороги (вулиці) в момент огляду освітлена світлом, що світиться з вікон навколишніх будинків (а. с. 83-89, 90, 91-92);

- висновком судово-медичної експертизи № 456 від 30 грудня 2019 року, з якої вбачається, що з даних медичної документації на момент поступлення у стаціонар Перечинської ЦРЛ 10 листопада 2019 року при огляді ОСОБА_7 відмічається забійна рвана рана голови з нерівними краями, помірно кровоточива у ділянці чола, множинні садна волосистої частини голови та лиця, а відтак згідно даних медичної документації встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійно-рвана рана ділянки чола. Множинні забійні садна волосистої частини голови та лиця. Садна обох колінних суглобів. Закритий фрагментарний перелом середньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням. Закритий перелом медіальної кісточки зі зміщенням». Дані тілесні ушкодження є характерними для ДТП та виникли внаслідок удару виступаючими частинами транспортного засобу, що рухався, та вкладаються у час ДТП, яка мала місце 10 листопада 2019 року. Тілесні ушкодження у вигляді закритого фрагментарного перелому середньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня та відповідно кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості (а. с. 104-108);

- висновком експерта № 1976 від 18 листопада 2019 року, з якого вбачається, що в результаті проведення судово-токсикологічної експертизи в крові з вени громадянина ОСОБА_6 , 1975 року народження, не виявлено етиловий спирт (забір крові проведено 10 листопада 2019 року) (а. с. 109-110);

- висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №1186 від 10 грудня 2019 року з ілюстративною таблицею № 1 до нього, згідно якого на момент огляду та експертного дослідження гальмова система та ходова частина автомобіля «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією, а рульове керування та система освітлення та світлової сигналізації в непрацездатному стані. Через те, що вказані несправності автомобіля виникли до ДТП, то водій міг їх виявити перед виїздом. Оскільки водій ОСОБА_6 керував автомобілем із зазначеними несправностями, що заборонено, то однозначно несправності рульового керування, системи освітлення та світлової сигналізації могли бути у причинному зв`язку з фактом настання даної пригоди, тобто з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , який експлуатував даний автомобіль в темну пору доби з порушенням вимог п. 31.4.2 та 31.4.3 (а. с.119-128);

- висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №9014 від 29 січня 2020 року, з якого вбачається, що в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти згідно вимог пунктів 31.4.2 (а), 31.4.3 (а), 31.4.3 (б), 31.4.3 (в) ПДР України, а пішохід ОСОБА_7 згідно вимог п. 4.1, 4.14 (а) та 4.14 (г) ПДР України. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, що згідно вимог ПДР України не мав права експлуатуватися і тому несправності виявлені при проведенні експертизи технічного стану даного транспортного засобу знаходяться у причинному зв`язку з фактом настання даної пригоди (а. с. 130-131).

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, особою, яка сама поставила потерпілого у небезпечний для життя стан.

Відповідно до загальних засад призначення покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК) суд зобов`язаний не лише враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, але й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини невеликої тяжкості.

Як особа ОСОБА_6 за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а. с. 66, 115, 116, 117).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування матеріальної шкоди, а також наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Крім цього, як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відтак, при призначенні покарання суд також враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я, а також у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, що характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Так, диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

Вимогами п. 31.4. ПДР України передбачено, що згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, коли сумарний люфт у рульовому керуванні легкового автомобіля перевищує 10 градусів (31.4.2. (а), порушено регулювання фар (31.4.3. (б) та не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (31.4.3. (в).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

У вказаній постанові Велика Палата звертає увагу на те, що склад злочину, передбачений ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Так, за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи судовим експертом надано висновок, що з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії обвинуваченого ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, що згідно вимог ПДР України не мав права експлуатуватися і тому несправності виявлені при проведенні експертизи технічного стану даного транспортного засобу знаходяться у причинному зв`язку з фактом настання даної пригоди (а. с. 130-131).

В той же час, суд також враховує важливу обставину, яка впливає на ступінь тяжкості досліджуваного кримінального правопорушення та всіх відомостей, які характеризують особу ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами до пішоходів, передбаченими у пунктах 4.1., 4.4. Правил дорожнього руху пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Пунктом 1.4. Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 зазначав, що у вечір події керував транспортним засобом у темну пору доби, в умовах обмеженої видимості, що також підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, при цьому вказував, що рухався зі швидкістю близько 15 км/год, нікого на вулиці не бачив, лише відчув удар своїм автомобілем.

Суд критично оцінює покази свідків про те, що вулиця була освітленою, оскільки протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується протилежне та з ілюстративної таблиці вбачається, що світло на вулицю падає лише з вікон прилеглих будинків.

В той же час показаннями всіх свідків та самого потерпілого ОСОБА_7 підтверджується, що він був одягнутий у куртку темного кольору (чорного) без будь яких світловідбиваючих елементів, тобто не був обладнаний приладами, які мали б виявляти його у темряві, що у свою чергу не звільняє ОСОБА_6 від відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, однак істотно знижує ступінь тяжкості діяння обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 135 КК України суд також враховує характер та конкретні обставини вчиненого, що свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент заподіяння злочинів, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини, яка до того ж є інвалідом третьої групи, негайно не вжив усіх можливих заходів для виявлення постраждалої особи, а повертався на місце пригоди лише після того як залишив транспортний засіб вдома та взяв мобільний телефон, що у свою чергу могло коштувати людині життя.

Зазначена посткримінальна поведінка ОСОБА_6 , спрямована на залагодження своєї провини, не знижує тяжкості й небезпечності злочинів, вчинених за наведених обставин.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, а також враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставини їх вчинення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за порушення ПДР, має постійне місце роботи та постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, зробив правильні висновки та критично розцінює свою поведінку, а також беручи до уваги поведінку потерпілого, який рухався у населеному пункті по обочині проїжджої частини дороги в складних погодних умовах без будь яких розпізнавальних елементів, те, що ОСОБА_6 відшкодував завдану матеріальну шкоду та зобов`язується відшкодувати також і моральну шкоду потерпілому у посильному для нього розмірі, та те, що спосіб життя потерпілого на певний час змінився вкрай негативно, зазнав моральної шкоди, відшкодування якої буде неможливим при ув`язненні обвинуваченого, думку потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника і захисника щодо незастосування відносно ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання та позиції прокурора, який навпаки просив застосувати до обвинуваченого покарання, передбачене санкціями статей, за якими той обвинувачується з подальшим його звільненням від реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з його звільненням від відбування покарання за вчинені злочини з випробуванням та призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів згідно ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Що стосується посилань адвоката ОСОБА_5 на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочинів та їх наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Натомість зазначені вище обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 у своїй сукупності, на думку суду, дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді обмеження волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та застосування протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

З приводу досудової доповіді, в якій орган з питань пробації прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається за ухвалою суду з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання та не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину.

З аналізу вказаних положень закону слідує, що суд має приймати до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, визначаючи міру покарання, та така доповідь не є визначальною для суду, тим більше в питаннях, які стосуються звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням, а відтак суд, на підставі усіх досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, не може погодитися із вказаним висновком органу пробації, тим більше щодо аморальності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки така виражається у свідомому зневажанні моральних норм і цінностей, які утвердилися у певному суспільстві, що у свою чергу вчиненим ОСОБА_6 злочинам не притаманне.

Вирішуючи питання про заявлений представником ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до такого.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_7 (його законному представнику ОСОБА_4 ) матеріальну шкоду у заявленому ними розмірі у сумі 12 882, 30 грн (а. с. 133), а відтак цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Крім цього згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує характер і обсяг фізичних та моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості будучи при цьому особою з інвалідністю, що додатково негативно вплинуло на нього та стан його здоров`я, в результаті чого потерпілий вимушений був пройти курс лікування та продовжує лікуватися, а також тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках як потерпілого, так і всієї родини. Потерпілий пережив фізичну біль, був порушений його звичний спосіб життя для відновлення якого потерпілий потребує значних зусиль.

На підставі наведеного, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин заподіяння шкоди, суд приходить до висновку, що саме моральна шкода в розмірі 50 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілим моральні та душевні страждання. Також суд враховує, що обвинувачений працює, фізично здоровий, тому має прикладати зусилля для відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування не обирався, на даний час клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку статей 100, 124, 174 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України і призначити:

- за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 135 КК України покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов захисника ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн в якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2121», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, що знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернути ОСОБА_6 .

Процесуальні витрати по справі за проведення судових автотехнічних експертиз №1186 від 10 грудня 2019 року у розмірі 3 140 (три тисячі сто сорок) грн та № 9014 від 29 січня 2020 року у розмірі 1 570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн, на загальну суму 4 710 грн стягнути зі ОСОБА_6 на користь держави.

Захід забезпечення кримінального провадження, вжитий ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2019 року у вигляді арешту майна скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1