Єдиний унікальний номер судової справи № 201/3654/20
Номер провадження 1-кп/201/1186/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000778 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Тельманівського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000778 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року призначене підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом на 14 травня 2020 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України та зазначив, що підстави для повернення вказаного обвинувального акту прокурору відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився із позицією прокурора та вважав за можливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Потерпілий ОСОБА_6 не погодився із позицією прокурора та вважав за неможливе призначати судовий розгляд.

Вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню до предмету доказування входять, в тому числі, подія злочину (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення тощо.

Так, згідно наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується, що він 08 квітня 2020 року о 10 годині 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на лавочці чоловічу куртку, в кишені якої знаходилися грошові кошти в сумі 400 гривень, що належали ОСОБА_4 , де у останнього і виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, правою рукою взяв з кишені чоловічої куртки грошові кошти у сумі 400 гривень, після чого, залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 400 гривень.

Отже, згідно висунутого ОСОБА_5 органом досудового розслідування, саме таким чином обвинувачення, викладені фактичні обставини вірогідного вчинення останнім крадіжки самі по собі лише вказують на те, що ОСОБА_5 , знаходячись на вулиці фактично знайшов майно, залишене невідомою йому особою та при невідомих йому обставинах, що, вочевидь, в окремості не може впевнено свідчити про наявність злочинного наміру у ОСОБА_5 на заволодіння чужим майном.

Зокрема, відповідно до діючого цивільного законодавства, безхазяйним може бути майно, яке не має власника або власник якого невідомий, а отже, залишення майна при таких обставинах, які можуть створювати уявлення, що майно не обов`язково вибуло проти волі власника з його володіння та може бути безхазяйним, суперечить ствердженню, що відшукач такого майна - обов`язково крадій.

Тобто, виходячи із фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 таємного викрадення майна ОСОБА_4 , викладених у обвинувальному акті, органом досудового розслідування взагалі не вказано, яким чином ОСОБА_5 впевнився та повинен був розуміти, що ця річ чужа, належіть саме ОСОБА_4 і втрачена останнім проти його волі, та не є безхазяйною, а отже, зважаючи на те, що в обвинуваченні не відображені такі суттєві обставини, це обвинувачення, вочевидь, є неконкретизованим і таким, що створює передумови до порушення права на захист обвинуваченого.

Окрім цього, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілий ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що не відповідає дійсності, оскільки судом встановлено, що у паспорті потерпілого взагалі відсутня реєстрація за будь-якою адресою, а будинок за вказаною адресою є занедбаним.

При цьому, органом досудового розслідування, який стверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 знаходився саме на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього нібито виник умисел на вчинення крадіжки, у висунутому обвинуваченні взагалі не відображено у який спосіб обвинувачений ОСОБА_5 потрапив до подвір`я за вказаною адресою, якщо вважати, що за вказаною адресою взагалі є подвір`я, чи є це подвір`я приватним, чи має воно будь-яку огорожу, а, головне, не зазначено яким чином речі потерпілого опинилися у вказаному місці.

Таким чином, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_5 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

Також, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Проте, в порушення наведених вище вимог кримінального процесуального закону наданий суду обвинувальний акт не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Окремо, суд не може залишити поза увагою той факт, що орган досудового розслідування у такий спосіб намагається зробити штучні показники шляхом імітування факту крадіжки, коли одна соціально неблагополучна особа нібито залишає своє майно, майже завжди грошові кошти, у місті на вулиці, що не має жодного зв`язку із останньою, а інша така ж соціально неблагополучна особа це майно знаходить нібито із розумінням належності цього майна саме потерпілому, тобто усвідомлює злочинний характер своїх дій.

Тож ця непоодинока ганебна практика є поширеною, і вочевидь, не повинна мати сприяння з боку суду, а навпаки потребує належного прокурорського реагування, яке, у даному випадку, відсутнє.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000778 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000778 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 10 годині 00 хвилин 19 травня 2020 року.

Головуючий - суддя ОСОБА_1