Справа № 182/8762/18
1-о/171/1/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Апостолове Дніпропетровської області
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 24 вересня 1996 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 11 вересня 2000 року,

встановив:

14.11.2018 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 24 вересня 1996 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 11 вересня 2000 року.
В зв`язку з неможливістю утворення складу суду у Нікопольському міськрайонному суді для розгляду заяви ОСОБА_9 вказана заява 22.11.2018 року направлена до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо підсудності.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2018 року матеріали за заявою ОСОБА_9 направлено до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.
В зв`язку з неможливістю утворення складу суду у Орджонікідзевському міському суді для розгляду заяви ОСОБА_9 вказана заява 18.12.2018 року направлена до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо підсудності.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року матеріали за заявою ОСОБА_9 направлено до Марганецького міського суду Дніпропетровської області.
В зв`язку з неможливістю утворення складу суду у Марганецькому міському суді для розгляду заяви ОСОБА_9 вказана заява 18.01.2019 року направлена до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо підсудності.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2019 року матеріали за заявою ОСОБА_9 направлено до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.
06.02.2019 року вказана заява ОСОБА_9 надійшла до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, яка ухвалою від 07.02.2019 року залишена без руху для усунення недоліків.
18.03.2019 року до Апостолівського районного суду надійшла заява ОСОБА_9 після усунення недоліків.
Ухвалою від 10.04.2019 року за заявою ОСОБА_9 про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами відкрито провадження.
В обґрунтування заяви засуджений ОСОБА_9 посилається на те, що 24.09.1996 року вироком Дніпропетровського обласного суду його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених КК України 1960 р., та засуджено до смертної кари. 24.12.1996 року вказаний вирок набрав законної сили. Судовий розгляд справи було проведено та постановлено вирок колегією суддів Дніпропетровського обласного суду у складі головуючого судді ОСОБА_10 , судді ОСОБА_11 , народних засідателів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
11.09.2000 року судова колегія Дніпропетровського обласного суду у складі головуючого судді ОСОБА_11 , судді ОСОБА_15 , народних засідателів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 змінили покарання зі смертної кари на довічне ув`язнення.
Засуджений вказує у своїй заяві, що вищезазначені вирок та ухвала були винесені незаконним складом суду, оскільки народні засідателі не складали присяги, в особовій справі судді ОСОБА_19 відсутній бланк присяги судді, а суддя ОСОБА_11 складала присягу лише 25.04.1990 року і на час винесення вироку присяга втратила свою чинність.
Відсутність присяги в особових справах суддів на думку засудженого свідчить про те, що судді присягу не складали, а тому не мали права ухвалювати вирок іменем України.
Також засуджений зазначає, що 11.09.2000 року Дніпропетровський обласний суд таємно без участі адвоката та без його участі незаконно вніс зміни до вироку в частині призначеного покарання, тоді як мав переглянути вирок згідно Закону. Головуючий суддя ОСОБА_11 станом на час ухвалення вказаного судового рішення так і не склала присяги, а тому не мала права виносити іменем України будь-яке рішення.
17.07.2019 року до суду надійшло доповнення до заяви засудженого ОСОБА_9 , в якому зазначено, що 24.12.1996 року Верховний Суд України розглянув його касаційну скаргу щодо вироку від 24.09.1996 року, при цьому розгляд скарги відбувся без його участі та участі захисника. Вказане, на думку засудженого, є істотним порушенням КПК України, яке суттєво вплинуло на правильність вироку, оскільки прокурор, який брав участь у розгляді касаційної скарги, мав перевагу щодо присутності на розгляді справи та вплив на думку суддів. Просить врахувати вказану обставину як нововиявлену.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_9 заяву підтримав в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_9 та просив суд задовольнити вказане клопотання, скасувати вирок і ухвалу, направити справу на новий судовий розгляд у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_9 , оскільки наведені у клопотанні обставини не є нововиявленими, а тому відсутні підстави для перегляду судового рішення. Крім того, вказав, що відсутність тексту присяги судді в особовій справі не являється підтвердженням тієї обставини, що суддею присяга не була складена.
Заслухавши засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , думку прокурора, дослідивши наведені обставини, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст.467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Закон містить вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими. Відповідно до ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з ч.2 ст.462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються, зокрема: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться, як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого дослідження.
Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі та спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто, необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.
Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.
Аналізуючи доводи, наведені в заяві та підтверджені засудженим і його захисником безпосередньо в судовому засіданні, суд вбачає, що основними підставами для перегляду вироку суду за нововиявленим обставинами є відсутність в особових справах суддів, які ухвалювали судові рішення щодо ОСОБА_9 , присяги судді України, не складання присяги Україні народними засідателями, які були у складі суду, а також розгляд касаційної скарги засудженого ОСОБА_9 без його участі та без участі його захисника.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Дніпропетровського обласного суду від 24.09.1996 року, ухваленого колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_10 , судді ОСОБА_11 , народних засідателів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.17, ч.2 ст.142, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «є» ст.93, ч.3 ст.222, ч.1 ст.42 КК України до виключної міри покарання у вигляді смертної кари з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 24.12.1996 року вирок стосовно ОСОБА_9 змінено, виключено з вироку кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ст.ст.17 ч.1, 142 ч.2 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.142 ч.3, 93 п.п. «а,г,е», 222 ч.2 КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 11.09.2000 року, ухваленого колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_11 , судді ОСОБА_15 , народних засідателів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , покарання засудженому ОСОБА_9 замінено на довічне позбавлення волі.
Згідно з листом начальника Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області від 02.10.2018 року Державну судову адміністрацію створено згідно п.15 ст.106 Конституції України, ст.125 Закону України «Про судоустрій України» та Указу Президента України від 29.08.2002 року як спеціальний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом із передачею актом прийому-передачі документів кадрового діловодства управлінням юстиції в Дніпропетровській області. Згідно переданих архівних справ, а саме архівної справи судді ОСОБА_19 , в справі відсутній бланк присяги судді; згідно особової справи судді ОСОБА_11 бланк присяги судді підписаний 25.04.1990 року. Інформацією щодо складання присяги народними засідателями ТУ ДСА в Дніпропетровській області не володіє.
Заявник посилається на лист Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області від 02.10.2018 року як на доказ того, що вирок та ухвала, що були ухвалені стосовно нього, були ухвалені неповноважним складом суду. Проте, як вбачається із наданого листа, суддя ОСОБА_11 прийняла присягу судді 25.04.1990 року, стосовно судді ОСОБА_19 не вказано, що суддя ОСОБА_19 не приймав присягу судді, а лише констатується відсутність бланку присяги в його особовій справі, тобто докази щодо не складання присяги суддею ОСОБА_19 до суду не надані.
Статтею 10 Закону України «Про статус суддів» від 15 лютого 1992 року, який набрав чинності з 10.02.1993 року, передбачено, що вперше обраний суддя в урочистій обстановці приймає присягу. Вказаною нормою не передбачено повторної присяги суддів, які її прийняли до прийняття вказаного закону.
Відповідно до п.12 перехідних положень Конституції України від 28 червня 1996 року судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.
Таким чином, на дату ухвалення вироку суддя ОСОБА_21 є такою, що прийняла присягу.
В частині доводів засудженого щодо не складання присяги народними засідателями суд зазначає наступне.
Прийняття присяги народними засідателями регулювалося Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 15.12.1989 року № 8527-ХІ «Про присягу суддів і народних засідателів судів Української РСР». Вказаний Указ втратив чинність 02.02.1994 року. Таким чином, твердження засудженого ОСОБА_9 та його захисника про відсутність повноважень у народних засідателів під час ухвалення вироку та ухвали суду в зв`язку з не складанням останніми присяги є безпідставними.
Відтак, суд доходить висновку, що вирок та ухвалу стосовно засудженого ОСОБА_9 ухвалено законним складом суду, а доводи засудженого з посиланням на вищевказані обставини як на нововиявлені є безпідставними.
Розгляд Верховним Судом України 24.12.1996 року касаційної скарги засудженого ОСОБА_9 щодо вироку від 24.09.1996 року без його участі та участі захисника також не являється ново виявленою обставиною в розумінні положень ч.2 ст.459 КПК України, тому доводи засудженого в даній частині заяви також є безпідставними.
Обставини, на які посилається заявник, по своїй суті не є нововиявленими, а заява направлена фактично на перегляд вироку.
Статтею 8 КПК України встановлено принцип верховенства права, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням зазначеного принципу, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Отже, у клопотанні та в поясненнях засудженого ОСОБА_9 не наведено посилань з обґрунтуванням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких наведено ч.2 ст.459 КПК України та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, а тому у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.459,462,466-467,369-372,376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 24 вересня 1996 року та ухвали Дніпропетровського обласного суду від 11 вересня 2000 року відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її оголошення.
Копію ухвали вручити засудженому, захиснику та прокурору, а також направити потерпілим, що не були присутні у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3