ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2020 Справа №607/4524/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003597 від 17 грудня 2019 року, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Красне Буського району Львівської області, проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працює, пенсіонера, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 Кримінального кодексу України /далі - КК України/,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

ОСОБА_3 17 грудня 2019 року о 11 год. 36 хв., перебуваючи у невстановленому слідством місці, вирішив вчинити погрозу знищення чужого майна шляхом підпалу. Реалізовуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_3 у зазначені час і місці, зателефонував на лінію «102» із абонентського номеру « НОМЕР_1 », який належить йому, та в усній формі, спілкуючись із оператором, повідомив останньому, що має намір здійснити підпал службових автомобілів Управління патрульної поліції в Тернопільській області, що знаходяться на території УПП за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24. При цьому, ОСОБА_3 , усвідомлював те, що висловлена ним погроза здатна викликати побоювання та становить загрозу оточуючим, оскільки він конкретно вказував на місце, де він мав намір реалізувати свої погрози, та висловлював намір про настання наслідків пошкодження майна, а саме знищення службових автомобілів УПП в Тернопільській області, при цьому створив реальні підстави вважати про здійснення цієї погрози, що становить підвищену суспільну небезпеку. В результаті цих погроз обвинуваченого, які були розцінені як реальні та які становили підвищену суспільну небезпеку, було зірвано нормальну роботу працівників УПП в Тернопільській області.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 195 КК України погроза знищення чужого майна шляхом підпалу, вибуху або іншим загальнонебезпечним способом, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

21 лютого 2020 року у м. Тернополі між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 195 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження; погодили покарання за ст. 195 КК України у виді штрафу розміром 850 грн., що становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та розкаявся у вчиненому.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК України/ та наслідки її невиконання.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що є усі підстави для затвердження судом угоди про визнання винуватості, просив її затвердити.

Представник потерпілого УПП в Тернопільській області, надала письмову згоду на укладення угоди, яку підтвердила в судовому засіданні.

Обвинувачений під час судового засідання підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити. Він у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, підтвердив свою можливість виконати узгоджене покарання.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного:

згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості ... у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості; матеріальна шкода згідно матеріалів провадження відсутня. Представник потерпілого, яким є підрозділ центрального органу виконавчої влади /Національної поліції/, надала письмову згоду на укладення угоди.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 21 лютого 2020 року між прокурором ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124, абз. 2 ч. 3 ст. 475 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373, 374, 395, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

затвердити укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2020 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 195 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1 256,08 /одна тисяча двісті п`ятдесят шість/ грн. 08 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча суддяОСОБА_1