Провадження №1кп/205/242/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, об`єднанні кримінальні провадження, які зареєстровані в ЄРДР за №0003612 від 17 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любимівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше засудженого: 26.06.2018 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки; не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за ч.3 ст.185 КК України та вчиняючи злочин повторно, 16 листопада 2019 року, більш точний час досудовим слідством не встановлено, знаходився між будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , де побачив каналізаційний колодязь, зачинений чавунною кришкою люку, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у зазначеному місці, обвинувачений ОСОБА_4 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, підняв, загорнув в пальто бурого кольору та поклав на тачку кришку колодязя, вартістю 500 грн., після чого з місця злочину зник, таким чином викрав майно, яке належить ПАТ «Укртелеком», завдавши останнім майнову шкоду на зазначену суму.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що дійсно він, при вказаних в обвинувальному акті обставинах, у вказаному місці та часі, викрав майно ПАТ «Укртелеком», а саме: чавунну кришку колодязя, вартістю 500 грн., яку відвіз у пункт прийому металобрухту.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілих та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2018 року був засуджений за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, в період якого знову вчинив злочин, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання не відбутий строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року.
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи у сумі 150 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання не відбутий строк покарання вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року у вигляді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та один місяць.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 20 листопада 2019 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи №3271-19 від 19 листопада 2019 року в розмірі 150 гривень.

Речові докази, якими було визнано та які зберігаються в камері схову Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області:

- чавунну (металеву) кришку повернути ПАТ «Укртелеком»;

- тачку типу «Кравчучка» та пальто червоного кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1