Справа № 467/1441/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яким порушив питання про своє умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, звернення умотивував тим, що за період відбування покарання характеризується добре, за зразкову поведінку та ставлення до праці має 6 заохочень, у той час, як дисциплінарні стягнення погашені за плином часу та зняті в установленому законом порядку.

До того ж, засуджений стверджував, що підтримує соціально корисні зв`язки з рідними, відносно інших засуджених не конфліктний, а вину в скоєному злочині усвідомив та щиро кається.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні засуджений своє клопотання підтримав, просив його задовольнити та пояснив суду, що порушення він допускав близько семи років тому, однак, наразі став на шлях виправлення. Зокрема, він працює, побудував теплицю та доглядає приміщення відділень.

Нещодавно комісія установи прийняла рішення про направлення подання про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання, проте, клопотання, що розглядається судом він просить задовольнити.

Представник установи виконання покарань підтримав внесене засудженим звернення.

Прокурор, у свою чергу, проти умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання заперечив, посилався при цьому на те, що кількість і характер допущених засудженим порушень не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Мотиви суду

За такого, суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні у його розпорядженні докази, зокрема, оцінивши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого.

Частина друга статті 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Проте, у деяких випадках, подальше виконання покарання є недоцільним внаслідок того, що в процесі його відбування засудженим були досягнуті цілі, визначені ст. 50 КК України.

Так, за наявності підстав і передумов, визначених у ст. 81 КК України, засуджений достроково звільняється від відбування покарання до закінчення строку, призначеного вироком суду.

ОСОБА_4 був засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2008 року за ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 262, ч.1 ст. 263 та ч.3 ст. 257 КК України до 14 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 липня 2008 року вказаний вирок було змінено, за ч.3 ст. 357 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_4 14 років позбавлення волі.

Водночас, за правилами п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 відбув більш ніж 3/4 строку покарання, призначеного йому вироком, то суд, з огляду на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Тому, вирішуючи питання щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, зокрема, з огляду на те, чи довів він своє виправлення, суд ураховував дані про його поведінку та ставлення до праці у контексті такого.

Зокрема, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тож, оцінюючи усі обставини у сукупності, суд установив, що на даний час умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання є передчасним.
Так, із матеріалів особової справи засудженого слідує, що за період з 05 жовтня 2008 року до 01 січня 2013 року він дванадцять разів піддавався дисциплінарним стягненням і лише один раз заохочувався.

При цьому, 21 серпня 2009 року засуджений був переведений до дільниці посиленого контролю, де характеризувався негативно ( а.о.с. 138).

17 червня 2015 року клопотання засудженого про помилування було залишено без задоволення.

03 червня 2016 року на засудженого знову було накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

А 14 червня 2016 року комісією Арбузинської ВК № 83 відмовлено у зверненні із поданням про заміну покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

29 серпня 2017 року комісією Арбузинської ВК №93 ОСОБА_4 було відмовлено у внесенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Станом на день розгляду цього клопотання засуджений 5 разів заохочувався за добру поведінку і чесне ставлення до праці, зокрема, 04.04.2009 року, 01.04.2014 року, 28.09.2018 року, 16.01.2019 року та 11.10.2019 року.

При цьому, у 2015 2016 роках, як слідує із довідки про виконання норм виробітку ( а.с. 5, том 2), засуджений не працював, а протягом 2017 року лише три місяці ( травень липень ) був задіяних на господарських роботах ( а.с. 15, том 2).

Будь яких інших даних про заохочення засудженого ОСОБА_4 у матеріалах його особової справи немає.

У 2018 році, крім цього, засуджений закінчив Державний професійно технічний навчальний заклад «Арбузинський навчальний центр №83» та здобув професію каменотес 4 розряду.

Та згідно характеристики від 14 червня 2016 року ( а.с. 1, том 2) засуджений працювати не бажає, а згідно даних характеристики від 10 серпня 2017 року ( а.с. 11, том 2) до роботи ставиться безвідповідально, трудові обов`язки виконує лише під контролем з боку представників адміністрації колонії.

Характеристик за період із 10 серпня 2017 року матеріали особової справи засудженого не містять.

Таким чином, із сукупності наведених судом обставин, слідує, що засуджений демонструє прийнятне ставлення до праці лише з другої половини 2018 року, позаяк, до цього мав лише два заохочення, хоча й був працевлаштований, проте, трудові обов`язки виконував недбало і під контролем представників адміністрації установи.

Отже, сам по собі факт працевлаштування ще не свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України, так як суд має виходити із даних про сумлінне ставлення до праці, висновок про що, у світлі наведеного вище, суд зробити не може, оскільки засуджений хоча й був працевлаштований, проте, до праці не ставився старанно протягом усього строку відбування покарання.

Принаймні, всього п`ять заохочень за досить тривалий період відбування покарання, два із яких засуджений мав у 2019 році, не свідчать про таке ставлення до праці, за якого слід дійти висновку про його виправлення.

Натомість стягнень засуджений мав значно більше, аніж заохочень.

Зокрема, суд не установив наявності у нього стягнень з 03 червня 2016 року, проте, це ще не свідчить про виправлення засудженого, позаяк, його ставлення до праці, принаймні, до середини 2018 року не було належним.

А сам характер і кількість допущених порушень свідчить про злісне недотримання вимог, які висуваються до засуджених під час відбування покарання.

Крім цього, хоча усі стягнення наразі є погашеними, проте, суд виходить із самого факту порушення з боку засудженого.

Тож, аналізуючи наведене у сукупності, суд вважає відсутніми дані про те, що засуджений дотримувався режиму установи відбування покарань таким чином аби засвідчити свою прийнятну поведінку.

Відсутність порушень з 2016 року свідчить про певні позитивні зміни у поведінці ОСОБА_4 , проте, переконливо не говорить про те, що він довів своє виправлення.

Інших даних, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення у суду не було.

Тож, приймаючи рішення, суд ураховував, що згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Тому, у контексті наведеного, суд установив дійсні факти, які свідчать про певні зрушення у бік прийнятної поведінки засудженого, втім, наразі зарано говорити про такий ступінь його виправлення, за якого можливо було б констатувати те, що цілі покарання досягнуті.

Як наслідок, суд вважає, що звільнення засудженого на підставі ст. 81 КК України у цей період є передчасним, у той час, як він ще потребує виховного впливу протягом певного часу з тією метою аби мати змогу належно соціалізуватись у суспільстві.

У той же час, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

А тому, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_4 і його ставленню до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Розумним же є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого.

Тож, підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, на які він посилався, не доведені перед судом поза розумним сумнівом, тому суд, будучи наділеним дискреційними повноваженнями щодо вирішення даного питання, вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні цього клопотання із мотивів, що викладені ним вище.

Тому, керуючись ст. 81 КК України, 369, 370, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1