Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

16 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_4 (далі прокурор) на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0000297 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 червня 2018 року) відносно неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, із врахуванням внесених до неї змін, просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2019 року змінити. Неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 вважати кожного засудженим за ч.3 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначити кожному покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2019 року неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено кожному покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі та у змінах до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції призначив покарання у виді штрафу, яке не може бути застосовано до засуджених за ч.3 ст.185 КК України, оскільки необхідно було призначати вказане покарання із застосуванням ст.69 КК України.

У поданих запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_14 просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2019 року стосовно ОСОБА_5 задишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_5 , за попередньою змовою із неповнолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 11 червня 2018 року, приблизно о 00 год. 00 хв., прогулюючись по прилеглій території до пляжу, що розташований біля стадіону «Колос» в смт.Млинів по вул.О.Кірися Рівненської області, побачили дерев`яний торговий кіоск, який належить ОСОБА_15 , та домовились таємно проникнути в приміщення кіоску і викрасти з нього товари, належні ОСОБА_15 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника майна - ОСОБА_15 , переконавшись що їх дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, шляхом пошкодження закриваючого пристрою на вхідних дверях проникли всередину вищевказаного кіоску, звідки умисно, таємно, викрали: 22 світлові лазери в комплекті із брелоками по ціні 25 грн. за одного; 120 цукерок-льодяників різної форми на паличках по ціні 2 грн. за штуку; 3 кубики Рубіка по ціні 20 грн. за один; 31 гумовий кольоровий м`яч по ціні 10 грн. за один; 2 пляшки напою «Пепсі-кола» об`ємом 1 л по ціні 16 грн. за пляшку, в результаті чого потерпілій ОСОБА_15 завдано майнову шкоду на загальну суму 1192 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора з внесеними до неї змінами та просила її задовольнити, змінивши оскаржуваний вирок, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_10 та захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України є вірною та в поданій прокурором апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про зміну вироку внаслідок неправильного призначення покарання, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні поставленого їм у вину злочину та його кваліфікації.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Положення п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова) визначають, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно п.14 Постанови, судам необхідно мати на увазі, що штраф як основне й додаткове покарання призначається у випадках і в межах, установлених санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України. Якщо санкція статті (частини статті) не передбачає основного покарання у виді штрафу, він може бути призначений лише в порядку переходу до більш м`якого виду покарання за наявності підстав, передбачених ст.69 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинуваченим за ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Разом з тим, санкцією ч.3 ст.185 КК України не передбачено покарання у виді штрафу, а визначено за можливе лише застосування безальтернативного покарання у виді позбавлення волі.

Тобто, судом першої інстанції, при ухваленні вироку, не дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, обвинуваченим призначено більш м`який вид покарання, який не передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України, без зазначення в мотивувальній частині достатніх на те підстав.

Крім того, судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначено, що пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні, встановлено не було, з чим колегія суддів апеляційного суду не може погодитись.

Так, під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 щиро розкаялись та сприяли розкриттю вчиненого злочину, повністю відшкодували завдані збитки, а також вчинили інкримінований для них злочин будучи неповнолітніми, що у відповідності до п.1,2,3 ч.1 ст.66 КК України визнаються такими обставинам, які пом`якшують відповідальність.

За правилами ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої, яка не заперечувала проти призначення обвинуваченим покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що у даному кримінальному провадженні до обвинувачених неповнолітніх не може бути застосовано положення ст.69 КК України, оскільки в суді не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку суду першої інстанції обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, можуть бути визнані: невідкладне надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; вчинення злочину під впливом погрози, примусу, або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого (крім злочинів, передбачених статтями 116, 123 КК України); вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане із вчиненням злочину; негайне відвернення наслідків злочину після його вчинення та інші.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не свідчать, що вчиненим кримінальним правопорушенням було завдано будь-кому шкоду здоров`ю, тощо.

З огляду на встановлені обставини справи, дані про особу обвинувачених, наявність пом`якшуючих обставин, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до переконання, що при обранні виду та міри покарання обвинуваченим є всі підстави, передбачені законодавцем, для застосування положень ст.69 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора з внесеними до неї змінами задовольнити.

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0000297 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 23 червня 2018 року) відносно неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3