ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1847/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1186/20 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
- представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією прокурора на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2020,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна.
Зобов`язано слідчих слідчої групи Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області негайно повернути КП «Харківський метрополітен» документи, вилучені в ході обшуку 22.05.2020 за місцем здійснення діяльності КП «Харківський метрополітен» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 29, відповідно до переліку в протоколі обшуку.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 25.05.2020 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 в межах матеріалів кримінального провадження№0000205 від 15.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за №0000205 від 15.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що прокурором в клопотанні не доведено, що вилучені в ході обшуку документи є предметом скоєння кримінального правопорушення.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2020 та постановити нову, якою накласти арешт на вилучене під час обшуку майно із забороною відчуження, розпорядження та використання вказаними документами.
Визначити місцем зберігання речей та документів Новобаварський ВП ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, пр. Любові Малої, 45.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу, представників власника майна, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000205 від 15.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. (а.с. 1-7).

Слідчий суддя ж в ухвалі вказав, що прокурором в клопотанні не доведено, що вилучені в ході обшуку документи є предметом скоєння кримінального правопорушення.
Судова колегія не погоджується з даним висновком і вважає його передчасним, оскільки слідчий суддя розглядає справу в межах клопотання та доданих до нього матеріалів, а клопотання слідчого в цілому відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України.
Таким чином слідчим суддею не враховано, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно саме з метою забезпечення доказової бази по кримінальному провадженню.
Також з клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор довів необхідність арешту вищевказаного майна в порядку передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, що у сукупності є підставою для задоволення клопотання.
З метою подальшого проведення експертних досліджень, є необхідність в наданні експерту саме майно під час обшуку нежитлового приміщення, де здійснюють свою діяльність працівники КП «Харківський метрополітен», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 29.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею оскаржена ухвала прийнята передчасно та необґрунтовано.
Приймаючи рішення про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідно до вимог ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів виходить з того, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п.1,3 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2020необхідно скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майна задовольнити та накласти арешт на майно, під час обшуку нежитлового приміщення, де здійснюють свою діяльність працівники КП «Харківський метрополітен», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 29, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними документами.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2020 скасувати.

Винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора, накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку нежитлового приміщення, де здійснюють свою діяльність працівники КП «Харківський метрополітен», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 29, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними документами.

Визначити місцем зберігання речей та документів Новобаварський ВП ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, пр. Любові Малої, 45.

Після проведення відповідних експертних досліджень вказане майно має бути невідкладно повернуте власникам.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді