КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3.,

суддів - ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

секретаря - ОСОБА_6.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7.,

особи, щодо якої вирішується

питання про екстрадицію - ОСОБА_1,

захисників - ОСОБА_8., ОСОБА_9.,

перекладача - ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання про продовження строку домашнього арешту для здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, за апеляційною скаргою прокурора відділу міжнародного співробітництва Прокуратури міста Києва ОСОБА_7. на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року про відмову у задоволені клопотання про продовження строку домашнього арешту та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, строком до 13.03.2020 року,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянину Російської Федерації, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1,

який розшукується компетентним органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.159 КК Російської Федерації,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 січня 2020 року виконувач обов'язків прокурора міста Києва ОСОБА_11 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обраного щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 та обов'язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 розшукується компетентними органами Російської Федерації з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.159 КК Російської Федерації, та з огляду на ті обставини, що екстрадиційна перевірка не завершена, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_1 строку домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання, з покладенням обов'язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці до 13.03.2020 року, а саме: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи; носити електронний засіб контролю. Обґрунтовуючи своє рішення суд послався на положення ч.1 ст.585 КПК України та врахування даних про особу ОСОБА_1 його належну процесуальну поведінку, а також на відсутність обставин які вказують, що більш м'який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

На вказану ухвалу прокурор відділу міжнародного співробітництва Прокуратури міста Києва ОСОБА_7. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, оскільки судом не досліджено належним чином клопотання та додані до клопотання матеріали. Зазначає, що при зверненні з клопотанням прокурор не посилався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, враховуючи, що строк дії запобіжного заходу продовжувався в рамках проведення екстрадиційної перевірки, а не розслідування кримінального провадження. При цьому судом зазначено, що строк дії запобіжного заходу продовжувався щодо ОСОБА_2, який не має ніякого відношення до проведення екстрадиційної перевірки. Наголошує, що є безпідставними посилання суду на врахування перебування ОСОБА_1 під домашнім арештом 4 місяці, наявність у нього цивільної дружини, яка є вагітною, що жодним чином не вказує на неможливість подальшого продовження строку домашнього арешту, з огляду на тривалий час екстрадиційної перевірки. Крім того, залишилась поза увагою суду постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про оформлення набуття ОСОБА_1 та зобов'язання Центральне управління ДМС у м. Києві та Київській області поновити громадянство. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою продовжити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у період часу з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, строком на 2 місяці.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- особу, щодо якої вирішується питання про екстрадицію та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, ухвалу слідчого судді просили залишити без змін, як законну та обґрунтовану;

- ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч.1 ст.584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадицій ний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Згідно положень ст.585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачу, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов'язаний із триманням під вартою (екстрадиціним арештом). При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов'язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов'язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або іншого кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і установленої судової практики; вік та стан здоров'я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв'язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м'який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов'язки, передбачені частиною п'ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, у відповідності до вищенаведених норм закону, ті обставини, що ОСОБА_1 на законних підставах перебуває тривалий час на території України, а саме з 2013 року, веде відкритий спосіб життя, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності на території України не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв'язки, зокрема вагітну цивільну дружину, займається законною підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується, колегія судді вважає обґрунтованими висновки слідчого судді щодо відсутності підстав для продовження строку домашнього арешту, який зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування прирівнюється до позбавлення волі.

Отже, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_1 строку домашнього арешту, та обираючи йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання, слідчий суддя врахував всі характеризуючи дані особу ОСОБА_1, у тому числі і тяжкість злочину, за вчинення якого він розшукується компетентними органами Російської Федерації, а відповідно до законодавства України, інкриміновані ОСОБА_1 дії відповідають злочину, передбаченому ч.4 ст.190 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість злочину не може сама по собі слугувати виключною підставою для тримання особи під вартою, до чого прирівняно і домашній арешт.

Також, під час розгляду клопотання прокурора, з'ясовано слідчим суддею і питання про те, чи підтверджується для застосування саме такого запобіжного заходу наявність зазначених у даному клопотанні підстав, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя встановив, що підстав для застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів у клопотанні прокурора не вказано та в судовому засіданні не доведено.

Заявлені у клопотанні прокурора ризики в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу ОСОБА_1, не можуть слугувати виключною підставою для тримання його під домашнім арештом, який відповідно до практики Європейського суду з прав людини, прирівнюється до позбавлення волі, як і тримання особи під вартою.

Отже, з огляду на наведене, а також даних в їх сукупності про особу ОСОБА_1, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо нього більш м'якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та буде достатнім стримуючим засобом належної процесуальної поведінки ОСОБА_1, а також зможе забезпечити в подальшому його видачу (екстрадицію).

Разом з цим, для забезпечення виконання ОСОБА_1 процесуальних обов'язків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано поклав на нього передбачені ч.5 ст.194 КПК України, обов'язки.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва Прокуратури міста Києва ОСОБА_7., залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року про відмову у задоволені клопотання про продовження ОСОБА_1 строку домашнього арешту та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, строком до 13.03.2020 року, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5