ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1880/20 Справа № 206/4296/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

22 травня 2020 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року відносно ОСОБА_3 , -
встановив:
Вказаним вироком затверджено угоду від 07 серпня 2019 року, укладену між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.
ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
Не погодившись з даним рішенням суду обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.
Ознайомившись з зазначеною апеляційною скаргою приходжу до висновку про те, що вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 35), обвинувачений ОСОБА_3 отримав копію вироку 07 серпня 2019 року. Також в цей день копію вироку отримав захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 (а.с. 36).
Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 датована 13 квітня 2020 року.
У відповідності до ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені вимоги є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.
Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, підлягає поверненню апелянту, як подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, які її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Також вважаю за необхідне роз`яснити останньому вимоги ч. 7 ст. 399 КПК України, відповідно до положень якої, повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України у межах строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. ст. 392, 395, 399 КПК України, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2020 року - повернути апелянту, як подану після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати апелянту разом з його апеляційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою яка тримається під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_2