КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 22 грудня 2019 року включно.

На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що посилання суду на те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є припущенням, оскільки сторона обвинувачення вже надала суду всі наявні у її розпорядженні докази, всі свідки в судовому засіданні були допитані, а отже якимось чином вплинути на них обвинувачена не зможе.
Також вказує, що ОСОБА_7 вже більше двох років перебуває під вартою і за цей час усвідомила, що стала жертвою збігу обставин та намагається довести свою невинуватість, при цьому вона сама зацікавлена у повному, всебічному та об`єктивному розгляді даного кримінального провадження, що само по собі спростовує висновок суду про можливість її переховування від суду.
Крім цього, апелянт звертає увагу, що до арешту ОСОБА_7 був поставлений діагноз: Енцефалопатія, Полінейропатія та Судомні напади, у зв`язку з чим їй було призначено обстеження МРТ, консультація терапевта, електроенцефалопатія, однак до теперішнього часу ОСОБА_7 ніхто до медичної установи не вивозив, а перебуваючи під вартою, остання позбавлена можливості пройти медичне обстеження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №758/535/18 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченої. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, остання може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати судовому провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілого та свідків.

При цьому, суд врахував конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , характер та тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що потягло смерть людини, ту обставину, що на час вчинення злочину остання фактично не проживала за місцем своєї реєстрації через конфлікт зі своєю матір`ю та проживала у гаражі, а тому, враховуючи існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали і продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, дані про особу ОСОБА_7 , що у сукупності з іншими наведеними в оскаржуваному рішенні даними підтверджує правильність рішення суду першої інстанції про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Апеляційні твердження сторони захисту про те, що висновки суду про можливість вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України є припущенням суду та посилання апелянта на відсутність ризиків, передбачених цією статтею, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 судом було встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання її під вартою, а також встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Посилання апелянта на ту обставину, що до арешту ОСОБА_7 був поставлений діагноз: Енцефалопатія, Полінейропатія та Судомні напади, у зв`язку з чим їй було призначено обстеження МРТ, консультація терапевта, електроенцефалопатія, однак перебуваючи під вартою, остання позбавлена можливості пройти медичне обстеження, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі її захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 грудня 2019 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3