Справа №127/7649/20
Провадження №1-кп/127/293/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 187 Кримінального кодексу України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2020 р. за № 0000306,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважає за доцільне призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Також, заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в період не знятих та не погашених судимостей, тому, перебуваючи на волі останній може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчиняти нові злочини. Крім того, заявив клопотання про передачу кримінального провадження судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 для вирішення питання про доцільність його об`єднання з іншим, наявним в суді.

Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, однак вважав за недоцільне продовжувати ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу та передавати справу для об`єднання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду. При цьому заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені кримінально-процесуальним законом, не доведені стороною обвинувачення. Крім того, заперечив проти задоволення клопотання прокурора щодо передачі кримінального провадження судді ОСОБА_7 для вирішення питання про доцільність його об`єднання з іншим, наявним в суді.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, про виклик і допит яких в судовому засіданні клопотала прокурор.
Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, обраного до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приймає до уваги наступне.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Стороною обвинувачення зазначені норми кримінально-процесуального законодавства було дотримано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 09.03.2020 р. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 187 КК було затримано ОСОБА_6 і 11.03.2020 р. слідчим суддею до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд справи по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілого у період не знятих та не погашених судимостей. Суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато і потерпілий та свідки у кримінальному провадженні судом не допитані. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, суд при цьому враховує, що стороною обвинувачення не мотивовано, в чому саме полягає необхідність продовження такого строку саме на 60 днів. При цьому суд враховує, що згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування допиту в якості свідків підлягає дві особи, а також один потерпілий. Тому з метою забезпечення реалізації вимоги процесуального закону та конвенційних гарантій щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню.
При вирішенні клопотання прокурора щодо передачі обвинувального акта судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 , на розгляді в якого перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , для вирішення питання щодо доцільності їх об`єднання, суд враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 334 КПК матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. Згідно з частиною другою зазначеної статті, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Разом з тим, наведені вище норми кримінально-процесуального закону є дискреційними, тобто уповноважують суд, який здійснює розгляд кримінального провадження прийняти рішення про об`єднання кримінальних проваджень, а не зобов`язують його до цього. Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник у підготовчому судовому засіданні заперечили проти об`єднання кримінальних проваджень, мотивуючи це тим, що у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в судді ОСОБА_7 , закінчено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами. Зазначені твердження сторони захисту стороною обвинувачення спростовані не були. Також стороною обвинувачення не мотивовано, яким чином об`єднання кримінальних проваджень сприятиме виконанню завдань кримінального судочинства.
Враховуючи викладене, суд вважає об`єднання кримінальних проваджень недоцільним, а тому в задоволенні клопотання прокурора в цій частині слід відмовити.
Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 187 частиною Кримінального кодексу України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2020 р. за № 0000306, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 29 квітня 2020 року о 15:00 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 30 днів, з 29 квітня 2020 року до 23:59 год. 27 травня 2020 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: