Житомирський апеляційний суд
Справа №285/362/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

в с т а н о в и л а:

28.01.2020 року слідчий за погодженням з прокурором звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що 13 січня 2020 року близько 20 год. 38 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кафе «Золота підкова», яке розташоване по вул. Житомирській, 110 в м. Новоград-Волинський, побачив на полиці барної стійки мобільний телефон, який останній вирішив умисно, таємно, повторно викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу з полиці барної стійки умисно повторно викрав мобільний телефон марки «Redmi Note 7», вартістю 5499 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 70 грн. з силіконовим чохлом, вартістю 50 грн.

Після чого, з викраденим майном залишив місце вчиненого кримінального правопорушення та в подальшому з викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 5619 грн.

Крім цього, 25 січня 2020 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у відділі продажу дитячого одягу, який розташований в приміщенні «Торговий дім» по вулиці Шевченка, 35/1 м. Новоград-Волинський Житомирської область, побачив на торговій стійці дитячий спортивний костюм для дівчинки марки «Мапу&mапу», який вирішив умисно, таємно, повторно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, переконавшись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими ОСОБА_7 шляхом вільного доступу з метою крадіжки взяв з торгової стійки дитячий спортивний костюм для дівчинки марки «Мапу&mапу» вартістю 995 гривень, який сховав під куртку в якій був одягнутий.

Після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 995 гривень.

26 січня 2020 року, 27 січня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

27 січня 2020 року кримінальні провадження об`єднано в одне провадження 0000046.

Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 60 (шістдесяти) діб. Визначено строк дії даної ухвали - до 25 березня 2020 року.

Заборонено ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України на строк до 60 діб: - прибувати до слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУ Національної поліції в Житомирській області за кожною його вимогою; - не відлучатися з визначеного місця проживання без дозволу слідчого СВ Новоград- Волинського ВП ГУ Національної поліції в Житомирській області.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове рішення про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Посилається на те, що висновок слідчого судді про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не грунтується на матеріалах провадження. Вказує, що судом не враховано, що контроль з боку органів Національної поліції за виконанням підозрюваним обов`язків, покладених ухвалою суду при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є постійним, а носить лише періодичний характер. У судовому засіданні прокурором наголошувалося, що ОСОБА_7 протягом 2012-2015 років притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності та за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. Судимість за вчинення вказаних злочинів не знята та не погашена. Крім того, до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області упродовж 2019 року направлено ще 3 кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності. Дані кримінальні провадження перебувають на розгляді. Починаючи з 2012 року ОСОБА_7 умисно вчиняв злочини проти власності. Тобто у ОСОБА_7 відсутнє бажання стати на шлях виправлення. ОСОБА_7 за вчинені злочини відбував реальне покарання, пов`язане із позбавленням волі, однак належних висновків для себе не зробив. Більше того, наразі ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у таємному викраденні майна. Наведені обставини свідчить про те, що ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою, схильною діяти під впливом зовнішніх обставин, без достатнього свідомого самоконтролю та бажанням за певних умов до заподіяння істотної шкоди фізичній, юридичній особі, суспільству або державі. Таким чином, застосування судом до підозрюваного у вчиненні середньої тяжкості кримінального правопорушення ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не в змозі запобігти ризику щодо вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Крім того, прокурором у судовому засіданні наголошувалося на тому, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії середньої тяжкості злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до п`яти років. Судом не враховано, що ОСОБА_7 не одружений, па утриманні дітей немає, не працює, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного. Зазначені обставини, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 свідчать про те, що останній може ухилятися від слідства та суду. Перебуваючи під домашнім арештом у ОСОБА_7 залишається можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч.5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення під 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча. Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя зазначених вимог закону загалом дотримався, рішення щодо застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного саме у вигляді домашнього арешту відповідає меті застосування запобіжного заходу забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід в даному випадку обрано бути не може, оскільки ОСОБА_7 хоча і підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, раніше судимий, не працює, міцних соціальних зв`язків не має, у зв`язку з чим є обгрунтовані ризики того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та може незаконно впливати на потерпілих, свідків, однак ОСОБА_7 має постійне місце проживання, а також слідчим не доведено та у судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та уникнення зазначених ризиків не можливо при застосуванні до нього цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, застосування виключного запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідає особі підозрюваного і зможе запобігти існуючим ризикам та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та більш м`яким запобіжним заходом відповідно до положень ст.176 КПК України.

Беззаперечних та безумовних доказів про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належної процесуальної поведінки, прокурором та слідчим не надано, а також вони відсутні в матеріалах провадження.

З вказаним висновком також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні як прокурором, так і слідчим та відповідають матеріалам кримінального провадження.

З огляду на викладене доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що слідчий суддя з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не навів мотивів, чому вважає недоведеним недостатність застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та не надав аналізу ризикам неналежної поведінки підозрюваного, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження та не грунтуються на його матеріалах.

Також прокурором не надано доказів того, що цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти такому ризику як можливість здійснення неправомірного впливу на потерпілого, свідків чи інших підозрюваних в провадженні. Посилання прокурора на порушення ОСОБА_7 режиму цілодобового домашнього арешту після постановлення оскаржуваної ухвали не може бути прийнято до уваги апеляційним судом, оскільки на час її постановлення слідчим суддею зазначених обставин не існувало. Вказані обставини можуть бути підставою для звернення слідчого із клопотанням про заміну підозрюваному обраного раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту на більш суворий тримання під вартою.

На переконання колегії суддів саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, забезпечення його належної процесуальної поведінки, та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За наведених обставин підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів на даний час не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: