Справа № 635/2318/20
Провадження № 1-в/635/318/2020
У Х В А Л А

03 червня 2020 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, з середньою освітою, одруженого, раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.08.2019 р. за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70, ст.71 КК України до остаточного покарання у вигляді 10 місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений 15 серпня 2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 місяців арешту. Відповідно до ст. 71,72 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02 травня 2018 року та остаточно призначено покарання 10 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 15 серпня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 15 червня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на відсутність підстав для його задоволення.

Засуджений та представник установи виконання покарань у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04 квітня 2019 року. З 04 квітня 2019 року по 23 квітня 2019 рік та з 04 жовтня 2019 року по 22 листопада 2019 рік відбував покарання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27)», де режим тримання не порушував, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 23 квітня 2019 року по 04 жовтня 2019 рік та з 22 листопада 2019 року по теперішній час ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , погодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 , засуджений характеризуется посередньо, не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз.

До промислової зони установи не працевлаштований. Залучається до робіт з благоустрою установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу. Самостійно виконує роботи з самообслуговування. Дотримується вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Творчість».

Соціально-корисні зв`язки з братом підтримує шляхом листування, побачень та телефонних розмов, стосунки рівні, позитивного впливу на процес виправлення засудженого не мають.

Як вбачається з довідки про працевлаштування засудженого в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» ОСОБА_4 за період відбування покарання, - з квітня 2019 року по квітень 2020 року працював лише у грудні 2019 року у майстерні на збиранні прищіпки.

Відповідно до довідки про майновий позов який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 27 травня 2020 року засуджений ОСОБА_4 має процесуальні витрати на загальну суму 1256 грн. 08 коп., однак станом на 27 травня 2020 року на виконання до бухгалтерії державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат з засудженого не надходив, з особистого рахунку утримань не було.

За весь час відбування покарання ОСОБА_4 має одне заохочення від 22 січня 2020 року.

Однак, підстав вважати, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт,службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 неоднарозово судимий, а саме: 20 травня 2002 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 29 серпня 2007 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 11 лютого 2009 року Ленінським районним судом м. Харкова за ст.ст. 307 ч.2, 317 ч.1, 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 29 січня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 02 квітня 2014 року умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 2 місяці 10 днів; 19 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 02 травня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.

На даний час відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, та вчинені засудженим до повного відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02 травня 2018 року, за яким його засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. Свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України«Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»№ 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04 квітня 2019 року.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_4 , рішенням комісії від 01 квітня 2020 року відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Адміністрація виправної колонії в характеристиці зазначила, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування та вважає клопотання засудженого про мовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Харківський районний суд Харківської області.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали оголошено 04.06.2020 р.
Суддя ОСОБА_1