Номер провадження: 11-сс/813/752/20
Номер справи місцевого суду: 523/5144/20 1-кс/523/1558/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці власника майна ПП «АКС» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001055, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , та накладено арешт на речі та документи, вилучені 15.04.2020, в ході проведення обшуку в аптечному закладі ПП «АКС», за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 68.

Під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчим суддею встановлено, що в аптеках на території Суворовського району м. Одеси здійснюється безрецепторна реалізація нарковмісних лікарських засобів. Дані про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, внесені 01.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001055.

15.04.2020 в період часу з 15:19 год. по 17:19 год., на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, в аптечному закладі ПП «АКС», за адресою:

м. Одеса, вул. Семена Палія, 68,проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, які поміщено до полімерного пакету з маркуванням EXP0205249; та ліки, які поміщено до двох полімерних пакетів з маркуванням INZ4018315 та INZ4018314.

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що незастосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна перешкоджатиме встановленню обставин кримінального провадження внаслідок того, що вилучене майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, а також може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, а тому незастосування вказаного запобіжного заходу може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а також перешкоджати у забезпеченні цивільного позову.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник власника майна просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити по причині необґрунтованості.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 16.04.2020 про арешт майна, вилученого під час обшуку в аптечному закладі ПП «АКС» відсутні:

- підтвердження надання вилученому майну процесуального статусу доказів;

- докази того, що медичні препарати відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України;

- підтвердження можливості та/або ризику знищення чи пошкодження вилученого майна.

У даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскарженій ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження обставин вчинення службовими особами ПП «АКС» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Зазначає, що 15.04.2020 в період часу з 15:19 год. по 17:19 год., на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, в приміщенні аптечного закладу ПП «АКС», за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 68, було заблоковано здійснення підприємницької діяльності та з численними порушеннями законодавства проведено обшук, під час якого вилучено медичні препарати, не зазначені в ухвалі слідчого судді, а також грошові кошти із каси аптечного закладу ПП «АКС» та заподіяно шкоду діловій репутації підприємства.

Вказує, що слідчим суддею не було повідомлено особу щодо майна якої вирішувалось питання про накладення про дату та час розгляду вказаного клопотання, а також під час ознайомлення представниці власника майна ПП «АКС» адвоката ОСОБА_7 з матеріалами справи по вказаному клопотанню було встановлено відсутність в матеріалах провадження клопотання ПП «АКС» від 17.04.2020 про участь у справі під час вирішення питання про арешт майна представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Зазначає про порушення норм матеріального права під час прийняття оскарженої ухвали, оскільки реалізація препаратів «Пенталгін-ФС», «П`ЯТИРЧАТКА ІС», «Пенталгін ФС Екстра Капсули» (комбінованих лікарських засобів) не підпадає під склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, оскільки в цій нормі йдеться про наркотичні засоби.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначено, що ухвала постановлена без виклику власника майна ПП «АКС» та його представника адвоката ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_7 отримано копію оскарженої ухвали 28.04.2020, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах провадження, а перебіг 5-дениго строку на апеляційне оскарження, з урахуванням святкових днів, закінчився 04.05.2020.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
До початку апеляційного розгляду від представниці власника майна ПП «АКС» адвоката ОСОБА_7 надійшла заява в якій вона просить розглянути апеляційну скаргу без її та ПП «АКС» участі, на підставі письмових пояснень, викладених в апеляційній скарзі та письмових доказів, доданих до апеляційної скарги, тому апеляційний суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності адвоката ОСОБА_7 та ПП «АКС».

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
І. Щодо строків звернення з апеляційною скаргою.
Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх оголошення.
Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала була постановлена без виклику та участі особи, яка її оскаржує, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення власнику майна ПП «АКС» та його представниці адвокату ОСОБА_7 копії оскарженої ухвали, копія ухвали слідчого судді Суворовського районного суду
м. Одеси від 17.04.2020 отримана адвокатом ОСОБА_7 28.04.2020, про що свідчить її розписка в матеріалах справи, у зв`язку з чим апелянт не мала об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний приходить до висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк на апеляційне оскарження та продовжити її розгляд.
ІІ. Щодо доводів по суті апеляційної скарги.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.
Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені
ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України передбачені правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, які мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Виходячи з норми ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Відповідно до наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що в провадженні СВ Суворовського ВП в. м. Одеса здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001055, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що аптеках на території Суворовського району м. Одеси здійснюється безрецепторна реалізація нарковмісних лікарських засобів.

В ході виконання доручення працівниками УПН ГУНП в Одеській області встановлено працівників (фармацевтів) та аптечні заклади, які безрецептурно відпускають лікарські засоби, що містять у своєму складі наркотичний засіб кодеїн, який віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено і стосовно якого допускається виключення деяких засобів контролю, чим порушують «Порядок відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів», визначених в п. 11 Розділу 1 правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медично призначення, додаток 5 вищевказаного порядку, затвердженого наказом МОЗ України від 19.07.2005 за №360, зареєстрованого в МЮ України 20.05.2005 за №782/11062 та положення Постанови КМ України №1203 від 10.10.2007, згідно яких відпуск лікарських засобів, відносно яких допускається виключення деяких заходів контролю, в склад яких входить наркотичний засіб кодеїн, здійснюється з урахуванням норм, що визначають гранично допустиму для відпуску кількість кодеїну на 1 рецепт Ф-1 у розмірі 0,2 г водні руки чим вчиняють кримінальні правопорушення.

Перевіривши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційним судом встановлено, що майно, вилучене під час проведення обшуку 15.04.2020 на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, в аптечному закладі ПП «АКС», за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 68, а саме: грошові кошти, які поміщено до полімерного пакету з маркуванням EXP0205249; та ліки, які поміщено до двох полімерних пакетів з маркуванням INZ4018315 та INZ4018314, може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Апеляційний суд погоджується із думкою слідчого судді про те, що вилучене в ході проведення обшуку майно, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди, може бути предметом вказаного кримінального правопорушення, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та може бути доходом від вчинених протиправних дій, а тому апеляційний суд вважає, що існує сукупність правових підстав та розумних підозр вважати, що вказане вище майно є доказом злочину, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без арешту, як це передбачено ст. 170 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що є передбаченні законом підстави для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, з метою збереження речових доказів, такий запобіжний захід є необхідним для проведення органом досудового слідства відповідних експертиз і досліджень, а також погоджується із висновками слідчого судді, що незастосування арешту на вказане в оскарженій ухвалі майно може привести до його приховування, відсудження чи пошкодження, що перешкоджатиме встановленню обставин у кримінальному провадженні.

Прокурор пояснив апеляційному суду, що вилученні під час обшуку грошові кошти та препарати мають пряме відношення до кримінального провадження. Так як грошові кошти були помічені та використовувались під час оперативної закупівлі, а по вилученим препаратам на даний час призначенні експертизи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, врахував при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження обставин вчинення службовими особами ПП «АКС» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та не мають ніякого відношення до вказаного злочину, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, з огляду на обмежувальний характер такого заходи як арешт майна, особа не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, звернутись із заявою про його скасування у подальшому, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи із зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що оскільки інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, то вони не потребують надання на них відповіді.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, всупереч доводам апелянта, наклав арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку в аптечному закладі ПП «АКС», за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, буд. 68.

Крім того, апеляційним судом при апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представниці власника майна ПП «АКС» адвоката

ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001055, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4