Провадження №1-кс/523/5960/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката-захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 погодженого с прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка, Миколаївської області, українця, громадянина України, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якого до Суворовського районного суду м. Одеси спрямований обвинувальний акт за ч. 1 ст. 121 КК України, який перебуває на розгляді,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 досягай згоди на заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом обману.
Для реалізації свого злочинного умислу розробили план та в подальшому діяли відповідно до нього наступним чином.
На початку літа 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у ОСОБА_9 придбали транспортний засіб марки DAF FТ 95.360 реєстраційний номер НОМЕР_1 та у ОСОБА_10 придбали напівпричіп марки YORK LВ-40-3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб придбали паспорт серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, в серпні 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знаходячись на пляжі «Ланжерон» в м. Одесі, залучили до реалізації свого плану раніше знайомого їм ОСОБА_12 , якого вироком Суворовського районного суду м. Одеси засуджено за вчинення вказаного кримінального правопорушення, запропонувавши грошову винагороду.
Далі, 21.08.2018 ОСОБА_8 за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування мобільного пристрою та встановленого на ньому мобільного додатку «Viber» в спільноті «Зерновози» віднайшов оголошення розміщене ОСОБА_13 щодо необхідності транспортування вантажу насіння соняшнику з с. Степанівка Суворовського району Херсонської області до м. Одеси. Переслідуючи корисливий мотив, мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, зателефонував ОСОБА_13 та повідомив про можливість виконання ним замовлення з транспортування насіння соняшнику. В ході бесіди ОСОБА_13 передала ОСОБА_8 контактні дані замовника - потерпілого ОСОБА_14 . В свою чергу ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію узгодженого злочинного плану, зв`язався із потерпілим та домовився про умови виконання замовлення щодо транспортування насіння соняшнику з с. Степанівка Суворовського району Херсонської області до м.Одеси.
Продовжуючи діяти відповідно до плану, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 22.08.2018 року поблизу м. Миколаїв, точна адреса під час досудового розслідування не встановлена, передали ОСОБА_12 паспорт на ім`я ОСОБА_11 , вантажний автомобіль DAF FТ 95.360 реєстраційний номер НОМЕР_4 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , пластини номерних знаків НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , які належать іншим транспортним засобам, а також мобільний телефон для виконання ОСОБА_12 злочинних дій. Наступного дня, а саме23.08.2019 року ОСОБА_12 на автомобілі наданому йому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 прибув до с. Степанівка Суворовського району Херсонської області при цьому попередньо замінив номерні знаки автомобілю та встановленого на ньому причепу, де видаючи себе за іншу особу, представившись потерпілому ОСОБА_11 , використовуючи при цьому паспорт наданий йому ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , відповідно до плану отримав від потерпілого 22,5 тони насіння соняшнику, яке завантажив до напівпричепу YORK LВ-40-3.
Досягнувши з потерпілим згоди щодо оплати послуг ОСОБА_12 та адреси транспортування соняшнику, а саме до м. Одеси вул. В.Стуса, 2Б, останній дотримуючись злочинного плану, не маючи наміру виконувати взяті на себе обов`язки щодо транспортування соняшнику до м. Одеса, та переслідуючи мету наживи, 24.08.2018 керуючи автомобілем DAF FТ 95.360 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 із вантажем, вирушив вбік м. Одеси.
Так, 25.08.2018 приблизно о 06.30 год. ОСОБА_12 , рухаючись по вул. Об`їзна дорога кут вул. Лиманної в м. Одесі, звершуючи реалізацію спільного злочинного умислу, доставив вантаж за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 24, де передав ОСОБА_8 та ОСОБА_6 автомобіль DAF FТ 95.360 зі встановленим на ньому напівпричепом YORK LВ-40-3 із вантажем насіння соняшнику вагою 22,5 тони, за що отримав від останніх грошову винагороду у розмірі 200 доларів США.
В подальшому при невстановлених обставинах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розпорядилися насінням соняшнику на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_14 матеріальний збиток на суму 235 065,15 гривень.
За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000412 від 06.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором прокуратури району, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечував проти клопотання слідчого, та просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Підозрюваний ОСОБА_6 під час розгляду клопотання підтримав думку свого адвоката.

В діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 190 КК України.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 є можливість переховуватись від органів досудового розслідування, суду про що свідчить те, що з місця вчинення злочину він втік; незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб будь - яким чином перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 181 КПК України домашній арешт є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим, також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відносяться до категорії тяжких, наявність міцних соціальних зв`язків.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, а також вислухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд приходить до висновку, що ризики щодо того, що підозрюваний ОСОБА_6 буде переховуватись не підтверджується, оскільки він не переховувався від органів досудового розслідування, добровільно з`являвся до слідчого та суду, для розгляду клопотання. Крім того, ризик тиску на свідків, також не підтверджено, на підставі того, що за тривалий час ОСОБА_6 жодним чином не спілкувався та не здійснював тиск на них тиск. Суд враховує позитивну характеристику ОСОБА_6 за місцем проживання.

Також судом враховано, що відносно ОСОБА_6 в проваджені суду перебуває обвинувальний акт за ст. 121 ч. 1 КК України.

Разом із тим, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).

В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно ж до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.63 рішення у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року), при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути із одночасним супротивом працівникам правоохоронного органу при затриманні, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення, не уявляє собою «відповідної і достатньої» підстави.

Так, прокурором під час розгляду клопотання не надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а підстави викладені вище, для застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_6 не є вагомим аргументом для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, на підставі наданих слідчому судді матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя обґрунтовано вважає, що до підозрюваного ОСОБА_6 може бути застосовано запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України.
На підставі вимог ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Хаджибеївського Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1)заборонити ОСОБА_6 , залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня;

2)прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, або суду;

3)заборонити підозрюваному спілкуватися з потерпілим та свідками по цьому кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 11.02.2020 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1