Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________копія:_______
В И Р О К
Іменем України

19 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі прокурор) на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0007099 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 28 листопада 2018 року) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Рівне, Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 28.11.2018 року, близько 05.00 години, перебуваючи поблизу приміщення магазину «Світ паркету», який розташований за адресою м. Рівне, по вул. Гагаріна, 39, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, шляхом віджиму пластикового вікна, проник до вказаного магазину, звідки таємно намагався викрасти сканер марки Саnon моделі СаnoScanlide вартістю 900 грн., автоматичний стабілізатор напруги марки Luxeon AVR-50 VА вартістю 533,33 грн. та веб-камеру марки А4ТЕСН моделі РК-930Н вартістю 594,30 грн., усього на загальну суму 2027,63 грн., які належать ОСОБА_9 , однак, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці події працівниками взводу реагування батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Рівненській області.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, унаслідок чого, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Доводить, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, не дотримано вимог ст.50, 65 КК України. Також, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, які пом`якшують покарання, та не в повіній мірі враховано обставини, що обтяжують покарання, а тому вважає, що судом безпідставно застосовано положення ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд правильно встановив фактичні обставини в кримінальному провадженні та обґрунтовано дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з чим визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, розглянувши матеріали кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В основу прийнятого рішення щодо вказаного порядку дослідження доказів суд поклав те, що ОСОБА_6 фактичні обставини кримінального провадження, що були покладені органом досудового розслідування в основу його обвинувачення, не оспорював, повністю визнав свою вину в судовому засіданні, з приводу чого надав відповідні пояснення, щиро розкаявся у вчиненому.

Разом з тим, суд першої інстанції дослідивши характеризуючі дані на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , призначив останньому відповідне покарання за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк зі звільненням від відбування такого покарання з випробуванням та встановленням обвинуваченому іспитового строку.

Тому суд апеляційної інстанції перевіряє доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування ст.75 КК України, яку застосував суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання, оскільки, на його думку, таке звільнення є неприпустимим і, як наслідок - покарання ОСОБА_6 буде занадто м`яким.

Пунктами другим та третім ч.1 ст.65 КК України встановлено, що суд призначає покарання за вчинений особою злочин у відповідності до Загальної частини КК України та, з урахуванням ступеня тяжкості, вчиненого особою злочину та обставин, які пом`якшують та обтяжують призначене їй покарання, у разі визнання судом її винною.

З приводу призначення покарання особі за вчинений злочин, Пленум Верховного Суду України у постанові №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (далі - постанова Пленуму ВСУ) надав відповідні роз`яснення, згідно яких, при визначенні ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення обвинуваченою особою (форми вини, мотивів, способу, стадій тощо), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати також його вік, стан здоров`я, поведінку, минуле (зокрема наявність не знятих чи непогашених судимостей), склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Згідно положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів уважає, що застосовуючи положення ст.75 КК України, у ході звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, вищезазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ місцевий суд не врахував і належним чином не оцінив усі обставини, за яких ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, та належним чином у вироку не вмотивував прийняте рішення.

Оскаржуваним судовим рішенням підтверджується, що суд першої інстанції враховував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому та, до обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують ОСОБА_6 покарання відніс лише його щире каяття, а обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують йому покарання судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд призначив наближене до мінімального покарання ОСОБА_6 , а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, та вважав за можливе застосувати ст.75 КК України до нього, звільнивши від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, яке, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів.

Щире каяття у вчиненому, яке визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання, не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а встановлені у провадженні обвставини, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги абзацу другого п.9 постанови Пленуму ВСУ, якими закріплено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином умотивоване у вироку, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції, у повному обсязі дотримані не були.

Встановлені у кримінальному провадженні обставини, підстав для прийняття висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням не надають і, при цьому, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , як убачається з вироку, вцілому не надав оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, так само як, і його суспільній небезпеці, та тому факту, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, що останній злочин вчинений в місячний проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, а тому колегія суддів вважає, що виправлення та попередження вчинення ним злочинів можливе лише в ізоляції його від суспільства.

Поряд з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненому злочині щиро розкаявся, потерпіла сторона до нього немає жодних матеріальних претензій, колегія суддів вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.407, ч.1 ст.420 та ч.1 ст.421 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок та ухвалити новий обвинувальний вирок, коли це погіршує становище обвинуваченого.

Із встановлених у судовому засіданні апеляційного суду обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню частково, з ухваленням нового вироку у зв`язку із неправильним звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання, тобто з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0007099 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 28 листопада 2018 року) відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_6 взяти під варту із зали суду.

Строк покарання рахувати з 19 грудня 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування призначеного покарання за даним вироком строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 28 листопада 2018 року по 21 травня 2019 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення цим судом та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1