№ 331/2772/16
пр. № 1-кп/336/171/2020
ВИРОК
Іменем України
18 травня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше судимого вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2015 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75, 76 КК України на 2 роки,

звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 5 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину за наступних обставин.

12 січня 2016 року приблизно о 02.30 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з невстановленими під час досудового слідства особами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, проник до огородженої території складу за адресою: АДРЕСА_2 , звідки, діючи повторно, відкрито викрав майно ОСОБА_8 , а саме: ленту ДПРНМ 0,6х600 м2 вагою 674 кг вартістю 96382 гривень, ленту ДПРНМ 0,6х600 м2 вагою 702 кг вартістю 100386 гривень, ленту ДПРНМ 0,6х600 м2 вагою 722 кг вартістю 103246 гривень, ленту ДПРНМ 0,6х600 м2 вагою 736 кг вартістю 105248 гривень, ваги автомобільні вартістю 20000 гривень, переносну автомийку Ріобі вартістю 9000 гривень, а всього майно загальною вартістю 434262 гривні, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ст. 186 ч. 5 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав, про обставини подій пояснив, що у січні 2016 року, коли він перебував у кафе, до нього підійшли незнайомі чоловіки та запитали, чи є у ОСОБА_6 вантажний автомобіль, на що обвинувачений відповів, що може знайти потрібний автомобіль. За спеціальністю ОСОБА_6 є вантажником на автомобілі-маніпуляторі, на той час працював на звалищах Дніпроспецсталі. Приблизно через день йому зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_10 , з проханням завантажити, забрати та перевезти певне майно, вказавши при цьому, що це потрібно зробити вночі, оскільки вдень на території працюють люди та вантажний автомобіль буде заважати, пообіцявши за виконану роботу відповідну оплату. ОСОБА_6 погодився та запропонував своєму синові ОСОБА_9 та племіннику ОСОБА_11 допомогти, на що останні також погодились. Крім того, ОСОБА_6 запропонував приєднатись до них ОСОБА_12 , який мав вантажний автомобіль з маніпулятором, та якого ОСОБА_6 знав, оскільки вже звертався до нього для виконання вантажних робіт, які потребують автомобілю з маніпулятором. Замовник чоловік на ім`я ОСОБА_10 , приблизно 1970-1975 року народження на зріст десь 180 см, ОСОБА_6 його кілька разів до цього бачив на звалищах. Номер автомобілю ОСОБА_13 не пам?ятає, пригадує лише, що автомобіль БМВ Х5 приблизно початку 2000 роківвипуску, темно-синього кольору. ОСОБА_10 зателефонував приблизно о 23.00 годині та вказав, що вже можна працювати та вказав куди саме їхати. Приїхавши на місце, зазначене замовником, на вул. Жуковського у м. Запоріжжя, ОСОБА_6 побачив автомобіль БМВ Х5, який стояв біля шлагбаума, який на цей момент був відчинений, також на території була сторожка, двері до неї були відчинені, світло не горіло. ОСОБА_10 розрахувався із ними та вказав заїжджати на територію. Також на запитання водія ОСОБА_12 . ОСОБА_10 пред?явив якісь документи на вантаж. На території знаходилась будівля, двері якої були відчинені, а всередині знаходились дерев?яні ящики, вміст яких ОСОБА_6 не бачив, але ящиків було три, а не чотири, вони були важкі. Десь за 15 хвилин, керуючись вказівками замовника, вони вказані ящики завантажили в автомобіль та поїхали на вул. Ушакова, де замовник на території якоїсь земельної ділянки вказав розвантажити ящики, що вони і зробили. За деякий час під`їхав ОСОБА_10 та попросив прикрити ящики гілками, щоб сторонні не бачили їх на ділянці, оскільки вона не охоронялась, що ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і зробили, після чого попрямували по домівках приблизно після 03.00 години. За роботу ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 отримали по 500 гривень кожен, а з водієм ОСОБА_12 розраховувались окремо, сплативши йому 1500 гривень. За кілька тижнів ОСОБА_6 дізнався про те, що його розшукує поліція та попрямував до відділення поліції, щоб дізнатись у чому справа, де і був затриманий. В ході досудового слідства ОСОБА_6 дізнався, що майно було викрадене, але про це йому не було відомо, оскільки він лише виконував вантажні роботи, вважаючи, що замовник перевозить належне йому майно. Потерпілий ОСОБА_8 вказував в ході спілкування, що він здогадується, ким могло бути організоване викрадення майна.

ОСОБА_6 вказував, що будь-яких підстав підозрювати незаконність вилучення майна у нього та інших учасників не було, адже майно перебувало на охоронюваній території, на момент їх прибуття шлагбаум був відчинений, будівля, де перебували ящики із міддю, також, ОСОБА_10 пред?явив ОСОБА_12 документи на вантаж, які у останнього не викликали сумнівів, пояснення щодо того, чому саме вночі мають бути завантажені ящики здавалось логічним, тож, посилаючись на відсутність у нього умислу на грабіж, ОСОБА_6 просив його виправдати.

Судом в ході судового розгляду досліджені усі докази сторони обвинувачення та захисту, які сторони кримінального провадження вважали за потрібне надати. Потерпілим доказів суду не надавалось.

Так, судом, окрім допиту обвинуваченого, допитано потерпілого, свідків обвинувачення, досліджені письмові докази.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він користувався приміщенням складу по АДРЕСА_2 , де в ящиках зберігались листи міді шириною приблизно 500-600 мм, які ОСОБА_8 раніше придбав з метою подальшого оформлення церковних куполів. Ящиків було 3 або 4. На момент вчинення злочину, склад не працював, проводились ремонтні роботи. Територія, де знаходиться склад, огороджена парканом, ворота обладнані шлагбаумом, також територія охоронялась сторожем. Вранці у січні 2016 року йому зателефонував сторож ОСОБА_14 , який сповістив про викрадення, сторож був побитий, погано почувався. Коли ОСОБА_8 приїхав до складу, то сторож розповів йому, що ввечері до сторожки постукав чоловік, який представився працівником поліції, був одягнутий в якусь форму, цей чоловік був великого зросту та статури, вагою більше 100 кг, а коли сторож відкрив двері, то чоловік одразу напав на сторожа, вдарив його, а потім душив подушкою. Після нападу сторож перебував у сторожці та приходив до тями, аж доки всі не пішли. Зі слів сторожа, окрім чоловіка, який на нього напав, він нікого не бачив та нічого не чув. ОСОБА_14 описав того чоловіка та вказував в подальшому, що це не ОСОБА_6 . ОСОБА_8 вказав, що окрім міді, зникли також ваги автомобільні та автомийка Керхер, що йому точно не відомо, хто причетний до цієї крадіжки, але він думає, що ОСОБА_6 дійсно не знав про скоєння злочину, а його та інших хлопців використали для скоєння злочину без їх відома.

Після допиту потерпілий просив до суду його більше не викликати та подальший розгляд справи здійснювати без його участі.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що на той час він працював на звалищах, має у власності вантажний автомобіль з маніпулятором, є водієм, займається вантажними перевезеннями. В якийсь день йому зателефонував ОСОБА_6 та вказав, що чоловік на ім`я ОСОБА_10 замовив перевезення вантажу та потрібен вантажний автомобіль з маніпулятором, на що ОСОБА_12 погодився. Перевозити вантаж потрібно було ввечері, але ввечері того дня у ОСОБА_12 зламався автомобіль, тому перевезення затрималось до ночі. Вже вночі ОСОБА_12 під`їхав на автомобілі до вказаного місця, шлагбаум був зачинений, але зі сторожки вийшов чоловік у формі та відчинив шлагбаум. ОСОБА_12 проїхав на територію. Також в цей момент там перебували ОСОБА_6 , двоє молодиків та ще якийсь чоловік, у якого ОСОБА_12 запитав документи на вантаж та перевезення, оскільки він завжди перевозить вантажі лише з наявними документами. Чоловік документи йому показав, вони будь-яких сумнівів не викликали, після чого ОСОБА_6 та двоє молодих людей завантажили вантаж, який являв собою три важких ящики, що було всередині свідок не знав. Вантаж перебував у будівлі, двері якої були відчинені. Будь-які ваги до автомобілю не вантажили, свідок їх не бачив. Далі ОСОБА_12 відвіз вказані ящики до зазначеного місця, де ОСОБА_6 та двоє молодих хлопців їх вивантажили, з ОСОБА_12 розрахувались, сплативши десь 1000 гривень, та він поїхав. Про те, що був скоєний злочин, ОСОБА_12 дізнався приблизно за два місяці, коли до нього звернулись працівники поліції.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний за участі адвоката, вказав, що у 2016 році йому зателефонував ОСОБА_6 . Свідок є двоюрідним братом сина ОСОБА_6 ОСОБА_9 . ОСОБА_6 запропонував підробити вантажником, на що свідок погодився. Ввечері вони приїхали на якийсь склад, ворота були відчинені, де вони завантажили щось в вантажний автомобіль. Сам свідок майже нічого не робив, оскільки потреби не було, та сидів переважно в автомобілі, оскільки було холодно. Потім ОСОБА_11 та ОСОБА_9 поїхали на вантажному автомобілі з водієм до Заводського району, де вивантажили ящики та поїхали по домам. Наступного дня ОСОБА_6 передав свідку в якості оплати 200 гривень. Про те, що за речі перебували у ящиках, а також про те, що майно було вилучено незаконно, свідок не знав, оскільки все виглядало нормально та ситуація підозр не викликала.

Судом не допитувався в якості свідка ОСОБА_9 , який звернувся до суду із заявою, відмовившись від надання показань, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Приймаючи таку відмову, суд виходив з того, що свідок ОСОБА_9 є сином ОСОБА_6 , про що вказував сам обвинувачений та підтвердив свідок ОСОБА_11 , крім того, виходячи з показань допитаного обвинуваченого та свідків, сам свідок ОСОБА_9 був присутній при подіях 12.01.2016 року, що надає йому право не свідчити проти себе та проти батька.

Судом вжито заходів для допиту свідка ОСОБА_15 , а саме свідка викликано судовими повістками, а потім за клопотанням прокурора застосовано примусовий привід, який не був виконаний без повідомлення причин невиконання. Водночас пізніше було надано довідку виконкому Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про те, що ОСОБА_15 за зареєстрованим місцем проживання не проживає. Суду не сповіщено про фактичне місце проживання свідка, а в подальшому прокурором питання щодо допиту вказаного свідка не ініціювалось, в тому числі і при з?ясуванні питання щодо того, чи є чим учасникам справи доповнити судове слідство.

Також судом були досліджені в судовому засіданні письмові докази, на досліджені яких наполягала сторона обвинувачення.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинений злочин (т. 1 а.с. 122) 12.01.2016 року ОСОБА_16 просив притягнути до відповідальності невстановлених осіб, які в ніч з 11 на 12 січня 2016 року пройшли на територію агропромислового ринку «Європейський» та викрали майно ОСОБА_8 .

В ході огляду місця події 12.01.2016 року у відповідності до протоколу огляду місця події слідчим було оглянуто складське приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 36 у м. Запоріжжя. Вхід у приміщення обладнаний металевими дверима з петлями для навісного замку. Біля дверей були знайдені два фрагмента навісного замку з пошкодженнями. Всередині перебували дерев?яні вироби, металеві ємності, мішки, бухти металеві червоного кольору висотою 60 см. В ході огляду були вилучені два фрагменти навісного замку, сліди пальців.

В ході огляду місця події 12.01.2016 року (т. 1 а.с. 127-142) було оглянуто службове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 36 у м. Запоріжжя, в ході якого вилучені мікрочастки з ручки дверей, змиви РБК, сліди структури матеріалу, фрагмент ліпкої стрічки, сліди низу взуття, змив потожирової речовини з вмикача та мобільний телефон Самсунг з сімкартками.

Відповідно до висновку експерта № 85-Т від 28.01.2016 року (т. 1 а.с. 145) навісний замок, вилучений 12.01.2016 року при огляді місця події був пошкоджений стороннім предметом при динамічному контакті (ударі), на ньому маються сліди знаряддя розмірами 15х3 мм та 2х1,5 мм, визначення групової належності якого, без надання об`єктів для порівняльного аналізу неможливо. На циліндровому механізмі навісного замку слідів сторонніх предметів не виявлено, вирішити питання чи відмикався циліндровий механізм стороннім предметом, вирішити не є можливим.

Згідно з висновком експерта № 474 від 30.03.2016 року (т. 1 а.с. 151) ринкова вартість мідної стрічки ДПРНМ 0,6х600 М2 вагою 674 кг може складати 96382 гривні, мідної стрічки ДПРНМ 0,6х600 М2 вагою 702 кг може складати 100386 гривень, мідної стрічки ДПРНМ 0,6х600 М2 вагою 722 кг може складати 103246 гривень, мідної стрічки ДПРНМ 0,6х600 М2 вагою 736 кг може складати 105248 гривень.

Згідно з висновком експерта № 211 від 25.01.2016 року в змиві на марлевому тампоні з підлоги сторожки встановлено наявність крові людини.

В ході впізнання 11.02.2016 року ОСОБА_16 вказав на ОСОБА_6 як на особу, яку бачив під час викрадення майна з території агропромислового ринку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 36 (т. 1 а.с. 162-166).

Також судом досліджувались постанови про визнання речовими доказами, зміст яких не наводиться, адже доказового значення для встановлення обставин справи вказані процесуальні рішення не мають.

Судом досліджені документи, які стосуються обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу по цьому кримінальному провадженню (т. 1 а.с. 196), та документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 188, 189, 191, 194), з яких вбачається, що ОСОБА_6 перебував у 2011-2012 роках на профілактичному обліку в КУ «ОКНД», раніше судимий (відомості про звільнення від відбування покарання за закінченням терміну випробування відсутні).

Суд не оцінює в якості доказу характеристику (т. 1 а.с. 188), оскільки вона підписана невідомими особами.

Судом також оглянуті копія висновку спеціаліста, заява ОСОБА_16 , копія рахунку-фактури від 26.03.2009 року, наявні в матеріалах справи.

Так, згідно із копією висновку спеціаліста № 8 (т. 1 а.с. 156), у ОСОБА_16 виявлені рани в проекції верхньої губи зліва, крововиливи з набряком м`яких тканин в лівій щічній області, в потиличній області зліва, садна на слизовій оболонці лівої щічної області, в лівій виличній ділянці.

Однак, оскільки суду не надано оригіналу цього висновку, саме дослідження проведено не в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, отримання свідком ОСОБА_16 тілесних ушкоджень не відноситься до предмету доказування в межах пред`явленого обвинувачення, тож судом зазначена копія висновку в якості доказу не оцінюється, адже не відповідає вимогам належності та допустимості.

Судом не оцінюється в якості доказу заява ОСОБА_16 без дати, в якій останній просить не проводити перевірки з приводу крадіжки його телефона, а також і відмовляється від проведення судово-медичної експертизи.

Також суд не оцінює копію рахунку-фактури від 26.03.2009 року, адже сам по собі рахунок не свідчить про придбання товарів та зберігання саме цих товарів на складі у 2016 році.

На інші наявні у матеріалах справи документи сторона обвинувачення не посилалась та в якості доказів дослідити їх не просила.

Інших доказів сторонами кримінального провадження, потерпілим, суду не надавалось, про існування таких учасники кримінального провадження не повідомляли.

При оцінці доказів суд виходить з положень ст. 337 КПК України, яка вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна.
Грабіж віднесений до злочинів проти власності, об`єктом яких є охоронювані законом суспільні відносини власності як частина економічних відносин.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків у їх сукупності, суд вважає, що будь-якими об`єктивними доказами не підтверджено, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_8 , адже усіма дослідженими судом доказами підтверджено лише те, що ОСОБА_6 разом із свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на замовлення чоловіка, особу якого слідством не встановлено, виконали роботи з завантаження та перевезення вантажу.
При цьому як обвинувачений, так і свідки стверджували, що жодного уявлення про те, що саме знаходилось у ящиках, які вони перевозили, вони не мали, зазначене майно не отримували та не звертали на свою користь, а лише отримали грошові кошти за надані послуги, при цьому підстав сумніватись у законності вилучення такого майна та його перевезення у них не було, адже як свідки, так і сам обвинувачений стверджували, що чоловіком на ім`я ОСОБА_10 були надані документи, які підтверджували право власності на майно та підстави для його перевезення.
В ході впізнання свідком ОСОБА_16 . ОСОБА_6 свідок вказав на ОСОБА_6 лише як на особу, яка була присутня при вивезенні майна зі складу, водночас виключно присутність ОСОБА_6 на місці скоєння злочину не вказує про те, що він знав або повинен був знати про те, що вилучення майна носить протиправний характер.
Той факт, що події відбувались вночі, також не є безумовною підставою для обвинуваченого вважати, що вилучення майна відбувається поза волею власника, адже, як зазначив обвинувачений та свідки, це, по перше, було пояснено замовником з посиланням на те, що вдень на території працюють люди та роботи із завантаження заважатимуть ним, по-друге, зі слів свідка ОСОБА_12 , затримка була частково пов`язана з тим, що він ремонтував свій автомобіль та лише після того вони відправились за вантажем.
Показання обвинуваченого та усіх свідків, а рівно і інші досліджені судом докази вищевикладеного не спростовують, адже вони є послідовними та узгоджуються між собою.
На користь того, що ОСОБА_6 не знав та не міг знати про те, що майно, яке вони вивезли зі складу належало іншій особі, яка не мала наміру розпоряджатись ним, свідчить і те, що викрадене майно відвезли та вивантажили на земельній ділянці, з території якої воно потім зникло без участі обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом.

За таких обставин, суд вважає, що наявність в діях ОСОБА_6 умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна з метою подальшого розпорядження та звернення на свою користь, будь-якими наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом доказами не доведена, отже в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого йому злочину за ст. 186 ч. 5 КК України, тож обвинуваченого слід виправдати.
При розпорядженні речовими доказами, судом не вирішується питання щодо мобільного телефону ОСОБА_16 , оскільки мобільний телефон не був предметом злочину, під час досудового розслідування повернутий власнику, який згодом помер.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 368, 369, 373, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 5 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Речові докази: фрагмент липкої стрічки, два фрагменти навісного замку, мікрочастки з зовнішньої поверхні дверей сторожки, з поверхні ручки, збив РБК та контрольний змив з підлоги сторожки, змив та контрольний змив потожирової рідини з вимикача сторожки, два сліди низу взуття, 2 сліди структури матеріалу, які передані на зберігання до камери схову Жовтневого ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, залишити в камері схову Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області; автомобіль ЗІЛ 131 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобілю ЗІЛ 131 ЗНГ, мобільний телефон Флай, сім-картки операторів мобільного зв`язку Лайф та Київстар, передані на зберігання ОСОБА_12 , залишити ОСОБА_12 .

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3