Дата документу 13.04.2020 Справа № 333/6022/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6022/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/761/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Джанкой АР Крим, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 20 грудня 2005 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 5 грудня 2006 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 29 червня 2007 умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 11 днів;

3) 26 лютого 2008 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 4 березня 2011 року по відбуттю строку покарання;

4) 16 лютого 2012 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 25 грудня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 23 дні;

5) 9 березня 2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 6 місяців арешту. Звільнений 19 травня 2017 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 17 квітня 2019 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 квітня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні 7 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

12 жовтня 2018 року у період часу з 1 год. до 1 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись з правої сторони від центрального входу до приміщення залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 6-Г, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучі впевненим в тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, із під гранітного підвіконня, з метою особистого збагачення, таємно викрав спортивну сумку чорного кольору, в якій знаходилось майно, яке належить ОСОБА_9 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, маючи реальну змогу розпоряджатися майном потерпілого, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4900 гривень.

Крім того, 21 жовтня 2018 року у період часу з 21 год. 50 хв. до 22 год. 20 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, знаходячись на парковці з правої сторони від центрального входу до приміщення автовокзалу, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 20, шляхом вільного доступу, таємно, з метою особистого збагачення, зайшов до салону автобуса та викрав рюкзак, в якому знаходилось майно, яке належить ОСОБА_10 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, здобувши реальну змогу розпоряджатися майном потерпілого, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 15032 грн. 50 коп.

Крім того, 1 листопада 2018 року у період часу з 21 год. 51 хв. до 21 год. 54 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, знаходячись на парковці з правої сторони від центрального входу до приміщення автовокзалу, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 20, шляхом вільного доступу, таємно, з метою особистого збагачення, зайшов до салону автобуса та викрав рюкзак, в якому знаходилось майно, яке належить ОСОБА_11 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, маючи реальну змогу розпоряджатися майном потерпілого, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 завдав ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 8050 гривень.

Крім того, 12 січня 2019 року в період часу з 20 год. 34 хв. до 20 год. 37 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, знаходячись на паркувальному майданчику № 3 з правої сторони від центрального входу до приміщення автовокзалу, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 20, шляхом вільного доступу, таємно, з метою особистого збагачення, зайшов до салону автобуса та викрав сумку для ноутбуку, в якій знаходилось майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, маючи реальну змогу розпоряджатися майном потерпілого, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 завдав ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 14335 грн. 16 коп.

Крім того, 31 березня 2019 року приблизно о 20 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кафе «Drink cafe», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна 120, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно шляхом вільного доступу зі стола у приміщенні вищевказаного кафе, викрав мобільний телефон фірми «Huawei», вартістю 3364 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального злочину разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, завдавши при цьому своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_13 матеріальних збитків на загальну суму 3364 гривні.

Крім того, 5 квітня 2019 року приблизно о 18 годині ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в парку ім. «Ю. Гагаріна», розташованого по вул. Північно-Кільцевій у м. Запоріжжі, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно з корисних мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 3» вартістю 2000 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину разом з викраденим мобільним телефоном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, 9 квітня 2019 року приблизно о 1 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у в приміщенні зали очікування залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пл. Привокзальна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав чоловічу сумку, в якій знаходилось майно, що належить ОСОБА_15 . В подальшому, вважаючи, що його злочинні дії залишаться ніким не поміченими, покинув місце вчинення злочину разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_15 матеріальних збитків на загальну суму 2100 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він сприяв у розкритті злочинів, поновив усі викрадені речі, відшкодував матеріальну шкоду, цивільні позови відсутні, всі потерпілі написали відмови від матеріальних претензій, він має позитивні характеристики від своєї цивільної дружини.

Крім того, від час судових засідань він не оспорював свою винуватість, допомагав слідству та суду, щиро розкаявся, обтяжуючих покарання обставин не має, у зв`язку з чим, прокурор просив призначити йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Просить застосувати до нього ст. 75 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, або пом`якшити йому строк покарання до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу підтримав без доповнень та просив її задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, вважав, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України, не врахував щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів та призначив обвинуваченому явно несправедливе через суворість покарання.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що враховуючи кількість вчинених обвинуваченим злочинів, дані про його особу, які вказують на те, що він раніше вже 5 разів засуджувався за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, призначене йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про його особу та не є за своїм розміром явно несправедливим через суворість.

Потерпілий ОСОБА_15 до судового засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого без його участі, одночасно в заперечення проти апеляційної скарги вказав, що обвинувачений шкоду, завдану злочином жодним чином йому не відшкодував, викрадені речі не відновлював.

Інші потерпілі до судового засідання не з`явились, із заявами про відкладення розгляду справи не звертались.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше судимий, не одружений, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні йому суворого покарання.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше 5 разів судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі тяжких, вчинив 7 епізодів крадіжки протягом короткого проміжку часу, першу з яких вчинив через нетривалий період після звільнення по відбуттю покарання за попереднім вироком, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше 1 раз звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та 2 рази умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, неодноразові факти як відбуття покарання в місцях позбавлення волі, так і звільнення від відбування покарання в минулому, кількість епізодів злочинної діяльності та дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, яке на думку колегії суддів не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежного врахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин, допомоги слідству, сприяння розкриттю злочинів, визнання вини та щирого каяття обвинуваченого, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні ОСОБА_7 покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання не в максимальних межах санкції.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений відшкодував потерпілим завдану шкоду, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що не обвинуваченим, а саме за сприяння працівників правоохоронних органів було повернуто викрадене майно.

Крім того, факт відшкодування матеріальної шкоди та написання потерпілими відмов від матеріальних претензій не тільки не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а й взагалі, спростовується надісланою на адресу апеляційного суду заявою потерпілого ОСОБА_15 , який він повідомив, що обвинувачений йому ніякої шкоди не відшкодував та викрадені речі не поновив, а відмову від претензій він не писав та самостійно поновлював викрадені речі за власний рахунок.

Також колегія суддів зазначає, що позитивна характеристика від цивільної дружини не може бути підставою для призначення покарання з випробуванням чи пом`якшення строку покарання, оскільки відповідна характеристика в матеріалах кримінального провадження відсутня, до того ж, наявність цивільної дружини взагалі не утримала обвинуваченого від вчинення умисних корисливих злочинів.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4