Справа № 739/248/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/333/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та перевищенням граничних строків тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Розділ, Миколаївського району, Львівської області, українця, громадянина України, засудженого вироком Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2001 року за ст. ст. 93 п. п. «г», «ж»; 17-93 п, п. «г», «ж»; 223 ч. 1, 222 ч. 1; 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про звільнення його з-під варти у зв`язку з перевищенням граничних строків тримання під вартою та звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду від 19.09.2001 року у виді довічного позбавлення волі, що становить 20 років 2 місяці 19 днів, починаючи із дня набрання вироком законної сили (з 29.01.2002 року), який закінчився 29.01.2017 року. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, то довічне позбавлення волі замінити на позбавлення волі строком на 15 років та звільнити у зв`язку із відбуттям покарання.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Таку свою позицію суд обґрунтував відсутністю підстав для звільнення засудженого як у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку та перевищенням граничних строків тримання під вартою, так і для заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років позбавлення волі, оскільки останній відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі вироку Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2001 року, який набрав законної сили у день ухвалення рішення Верховним Судом України 29.01.2002 року та звернутий до виконання 27.02.2002 року. А використання бланку Львівського обласного суду, яким вирок було направлено на виконання, узгоджується з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» від 21.06.2001 року. Помилка ж у розпорядженні у написанні дати ухвалення вироку, не анулює судових рішень, які направляються для виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 09.08.2019 року скасувати та ухвалити нову, в якій задовольнити його клопотання.

Вимоги апеляційних скарг зводяться до того, що апелянти вважають підставою для звільнення засудженого з-під варти - неналежне звернення до виконання вироку суду, яким його засуджено до довічного позбавлення волі. На їх переконання, документ, який міститься в матеріалах особової справи та який направлений до місця утримання заявника лише у квітні 2018 року, говорить про несвоєчасне звернення вироку до виконання, внаслідок чого, вважають, що пройшов п`ятнадцятирічний строк давності виконання і у відповідності до ч. 5 ст. 80 КК України суд має розглянути дане питання та звільнити його від покарання, а якщо суд не знайде можливості застосувати давність, довічне позбавлення волі, заміняється позбавленням волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, адвоката та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення через їх безпідставність, дослідивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджено вироком Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2001 року за ст. ст. 93 п.п. «г», «ж»; 17-93 п, п. «г», «ж»; 223 ч. 1, 222 ч.1;42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі, ухвалою Верховного Суду України від 29.01.2002 року вказаний вирок залишено без змін.

Суд першої інстанції розглянув клопотання засудженого ОСОБА_6 за правилами передбаченими ст. ст. 535, 537, 539 КПК України та прийшов до переконання про відсутність підстав для його задоволення.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Згідно ст. 49 КК України 1960 року, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим. Правовою підставою для його виконання є, зокрема, вирок - одна з процесуальних форм судового рішення.

Статтею 403 КПК України (1961 року) передбачено, що вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України (2012 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

В статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Згідно ч. ч. 1, 4 статті 401 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року вирок набирає законної сили після закінчення строку на касаційне оскарження та внесення касаційного подання, якщо його не було оскаржено чи на нього не було внесено подання. В разі подачі касаційної скарги чи внесення касаційного подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи касаційною інстанцією. Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

Висновки суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування строків давності є обґрунтованими, тому колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

Статті 49 КК України 1960 року та 80 КК України 2001 року застосовуються в разі якщо обвинувальний вирок не виконується, а як вбачається з матеріалів справи, зазначений вирок набув законної сили після його перегляду судом касаційної інстанції: ухвалою Верховного Суду України від 29.01.2002, якою залишений без змін. З моменту набрання вироком чинності він почав виконуватись, тому доводи клопотання є безпідставними.

Наведені у клопотанні та в апеляційних скаргах обставини, а саме: неналежне оформлення розпорядження суду про його виконання, не є підставами вважати вирок Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2001 року щодо нього не виконаним або таким, що не підлягає виконанню, на що слушно звернуто увагу місцевим судом і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, а тому підстав для заміни довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк не вбачає.

Крім того, питання звільнення від покарання ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку вже було предметом розгляду суду і ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку залишено без задоволення. Вказана ухвала суду першої інстанції була залишена без змін апеляційним судом Чернігівської області 25 січня 2018 року.

Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4