ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/4347/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/687/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 84 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор»),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 про направлення засудженого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання, від відбування якого він був звільнений за хворобою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 7 червня 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло подання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 про направлення засудженого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, від відбування якого він був звільнений за хворобою на підставі ст. 84 КК України.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про відмову у задоволенні подання про направлення засудженого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання тим, що стан його здоров`я не покращився та він потребує подальшого стаціонарного лікування в умовах туберкульозної лікарні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити та направити засудженого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на теперішній час стан здоров`я ОСОБА_7 покращився, перешкод для подальшого відбування призначеного йому покарання немає, що підтверджується його оглядом від 14 вересня 2018 року в КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» та консультативним висновком спеціаліста від 14 лютого 2019 року.

Крім того, 22 липня 2018 року ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а в подальшому, вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року був визнаний винуватим у вчиненні вказаного злочину та вже відбуває за нього покарання, і питання про його звільнення за станом здоров`я в тому кримінальному провадженні не підіймалось.

З урахуванням вищевикладеного вважає, що судом зроблено неправильний висновок про необхідність відмови у задоволенні подання прокурора, оскільки факт того, що здоров`я ОСОБА_7 не покращилось, може бути підтверджений лише висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності або відсутності відповідного захворювання.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу без доповнень, засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що він з вересня 2019 року знаходиться в туберкульозній лікарні, його стан погіршився, тому він продовжує лікуватись, захисника засудженого, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки засуджений на теперішній час лікується від туберкульозу, до того ж, строк покарання, від відбування якого він був звільнений за хворобою вже закінчився, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28 вересня 1973 року « Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відбуваючи покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», з 24 березня 2014 року ОСОБА_7 перебував на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні.

Спеціальною медичною комісією ОСОБА_7 було встановлено діагноз: МРТБ (11.2013) верхніх часток легенів (інфільтративний) Дестр (+) МБТ (+) М (-) МГ (-) Ріф (0) К (+) Резіст І (SHRE) Резіст ІІ (КтСтЕt) гіст (0) Категорія 4 (паліативне лікування (20.11.2015). Когорта 4 (2015) ДН ІІІ. Дефіцит ваги 33 %. ВІЛ статус негативний (19.08.2016) Езофаготрахеальний свищ. Прогноз щодо вилікування та життя вкрай несприятливий.
Адміністрація Державної установи «Софіївська виправна колонія № 55» звернулась з поданням про звільнення на підставі ст. 84 КК України ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, у зв`язку з тяжкою хворобою, яке було задоволено ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2016 року (а.с. 18-19).

В подальшому, вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України (а.с. 28-35).

З наявного в матеріалах провадження консультативного висновку лікаря ОСОБА_11 від 14 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 був оглянутий у КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» ЗОР, та йому встановлений діагноз: МРТБ (07.02.2017) обох легенів (дисемінований), фаза розсмоктування. Дестр(-) МБТ(-) М(-) МГ(-) Резіст І (HRES) Резіст ІІ (-) Гіст0 Кат4 Ког1 (2017). Рекомендований нагляд за 4 категорією (а.с. 3).
Згідно медичних довідок начальника ХСТЛ № 61 філії ДУ «Херсонська виправна колонія № 61» від 25 жовтня 2019 року та 15 листопада 2019 року, ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в Херсонській спеціалізованій туберкульозній лікарні № 61 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Херсонській області з 21 вересня 2019 року, прибув на лікування з ПВК № 49 Кіровоградської області. Отримував лікування з приводу активного туберкульозу легень. Загальний стан задовільний. Потребує подальшого стаціонарного лікування в умовах туберкульозної лікарні (а.с. 50, 53).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 КК України, у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.
Незважаючи на те, що відповідно до наявних довідок стан здоров`я ОСОБА_7 станом на 15 листопада 2019 року дійсно покращився, проте він все одно потребує подальшого стаціонарного лікування в умовах туберкульозної лікарні, що не може свідчити про його одужання, яке з урахуванням ч. 4 ст. 82 КК України є обов`язковою підставою для направлення особи для подальшого відбування покарання.
До того ж, висновок лікарської комісії про відсутність хвороби чи вилікування ОСОБА_7 у матеріалах провадження відсутній, а факт вчинення ним іншого злочину під час звільнення від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою не є підставою для направлення особи для відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини щодо стану здоров`я ОСОБА_7 при вирішенні питання про можливість чи неможливість направлення його для подальшого відбування покарання, від відбування якого він був звільнений за хворобою.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, щодо відсутності на цей час підстав, передбачених ч. 4 ст. 84 КК України для направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду Запорізької області від 7 лютого 2014 року, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 84 КК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 про направлення засудженого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання, від відбування якого він був звільнений за хворобою, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/4347/13-к