Справа № 761/705/20
Провадження № 1-кс/761/1233/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представників ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві

скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979,

ВСТАНОВИВ :

27 грудня 2019 року, шляхом поштового відправлення, яке отримано судом 11 січня 2020 року, адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України.

Обґрунтовуючи скаргу вказує, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України, за заявою щодо можливого вчинення колишнім Президентом України та іншими службовими особами,які займають особливо відповідальне становище в органах державної влади України, зловживання службовим становищем та втручання в діяльність суддів шляхом несвоєчасного призначення їх на по посади, що спричинило тяжкі наслідки. Тобто, вказане кримінальне провадження розпочато та розслідується саме відносно 5-го Президента України ОСОБА_3 , а тому прямо зачіпає його права та законні інтереси.

Вважаючи заяву про вчинення кримінальних правопорушень безпідставною, а кримінальне провадження №0000979 відносно ОСОБА_3 незаконним, таким, що розпочато та здійснюється за очевидної відсутності події злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 23 жовтня 2019 року в порядку ст.220 КПК України звернувся до слідчого Державного бюро розслідувань, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні з клопотанням від 21 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000979, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України.

Враховуючи, що орган досудового розслідування ,в порушення вимог ст.220 КПК України, не розглянув вказане клопотання в порядку та строки передбачені ст.220 КПК України, діючи на підставі ст.8 КПК України, Європейської Конвенції про захист прав людини ,практики Європейського суду з прав людини,адвокат ОСОБА_7 , який діяв в інтересах та на захист ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979, яка полягає у нездійсненні розгляду клопотання про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 була задоволена у повному обсязі, зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України, в порядку ст.220 КПК України, продовж трьох днів з дня отримання копії ухвали розглянути по суті клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року,яке отримано 23 жовтня 2019 року.

18 грудня 2019 року адвокатським об`єднанням «Головань і Партнери» отримано копію постанови слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження, отриманого 23 жовтня 2019 року.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Салов проти України», справа «Екле проти Німеччини», справа «Рінгайзен проти Австрії», справа «Шабельник проти України», справа «Лучанінова проти України», справа «Імбріощія проти Швейцарії»), принцип верховенства права, вказують на те,що незважаючи на відсутність факту повідомлення про підозру, ОСОБА_3 як особа, відносно якої фактично здійснюється досудове розслідування за фактом можливого вчинення ним конкретного кримінального правопорушення, має такі ж самі процесуальні права ,як і сторона захисту,у тому числі право на отримання професійної правничої допомоги, право подавати докази, клопотання, у тому числі вимагати закриття кримінальних проваджень у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень тощо, а також звертатись до суду щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого.

У зв`язку з чим вважають, що ОСОБА_3 є особою, яка має законні підстави для звернення до слідчого судді з метою оскарження рішення слідчого в кримінальному провадженні №0000979 про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього.

Вважають постанову слідчого ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах та на захист ОСОБА_3 незаконною і необґрунтованою, такою, що порушує приписи ст. 42 КПК України та права і охоронювані законом інтереси ОСОБА_3 , як особи відносно якого розслідується кримінальне провадження №0000979, оскільки слідчим не виконано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року, якою слідчого зобов`язано відповідно до вимог ст.220 КПК України розглянути по суті клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року, але клопотання слідчим по суті не розглянуто, постанова є невмотивованою, такою, що не відповідає вимогам ст.110 КПК України, її зміст зводиться до лише цитування та роз`яснення положень ст.220 КПК України, хибному твердженню,що клопотання не підлягає розгляду в порядку ст.220 КПК України.

У зв`язку з наведеним, просить скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє на захист та в інтересах ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979.

У судовому засіданні представники ОСОБА_3 - адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 скаргу підтримали у повному обсязі з наведених у ній підстав.

Слідчий слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 ,інший уповноважений слідчий Державного бюро розслідувань,який входить до групи слідчих та здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979 , будучи належним чином повідомленим про дату, час,місце розгляду скарги в судове засідання неодноразово не з`явився,про причини неявки не повідомив.

Відсутність слідчого відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Орган досудового розслідування - третій слідчий відділ Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань знаходиться за адресою: м. Київ, вул. С.Петлюри, 15, тобто в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Заслухавши доводи представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши скаргу, долучені до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Встановлено, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 03 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України, за заявою щодо можливого вчинення колишнім Президентом України та іншими службовими особами, які займають особливо відповідальне становище в органах державної влади України, зловживання службовим становищем та втручання в діяльність суддів шляхом несвоєчасного призначення їх на по посади, що спричинило тяжкі наслідки.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 в порядку ст.220 КПК України 23 жовтня 2019 року звернувся до Державного бюро розслідувань з клопотанням від 21 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000979 від 03 липня 2019 року, яке отримано уповноваженою особою ДБР 23 жовтня 2019 року та зареєстровано за

вх. № 21910-19.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року (справа №761/43265/19, провадження №1-кс/761/29458/2019) була задоволена скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 , зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979 від 03 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.376 КК України, в порядку та строки, передбачені ст.220 КПК України, розглянути клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року, яке отримано 23 жовтня 2019 року та зареєстровано за вх. №21910-19.

Постановою слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання від 02 грудня 2019 року, у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 від 21 жовтня 2019 року відмовлено ,з посиланням на те, що його звернення не підлягає розгляду в порядку ст.220 КПК України, оскільки адвокат ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні не має статусу захисника, представника потерпілого, законного представника, представника юридичної особи, представника іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно до вимог ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий ,інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційним Судом України в Рішенні від 25 грудня 1997 року №9-зп сформульовано правову позицію, за якою частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.
Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.
Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.
Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.
Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням («DeSouzaRibeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року, «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).
Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження ( «KlassandOthers v/ Germany», п. 69 ).
У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції («Kudla v. Poland» (GC) п.151).
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато та здійснюється досудове слідство (справа «Салов проти України», справа «Екле проти Німеччини», справа «Рінгайзен проти Австрії», справа «Шабельник проти України», справа «Лучанінова проти України», справа «Імбріощія проти Швейцарії».

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» вказано, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення, воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рінгайзен проти Австрії» Суд визначив, що моментом висунення обвинувачення особі може вважатись початок досудового розслідування щодо конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування,навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

З огляду на ст.8 КПК України, практику Європейського суду з прав людини,ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини,на переконання слідчого судді, ОСОБА_3 як особа відносно якої фактично здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979 від 03 липня 2019 року за фактом можливого вчинення ним конкретного кримінального правопорушення, має такі ж самі процесуальні права, як і сторони захисту, серед яких, право на отримання професійної правничої допомоги, право подавати клопотання, оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого.

Аналогічні обставини встановлені і в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року ,якою задоволена скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 (справа №761/43265/19,провадження №1-кс/761/29458/2019), яка набрала законної сили.

Тому слід зробити висновок, що засобом правового захисту для забезпечення прав і свобод ОСОБА_3 , в інтересах та на захист якого діє адвокат ОСОБА_4 , в даному випадку є оскарження останнім рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.
Згідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій,негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Частина 2 ст.220 КПК України передбачає, що у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання слідчим виноситься вмотивована постанова.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого в мотивувальній частині повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Разом з тим, слідчим при винесенні постанови про відмову в задоволенні клопотання від 02 грудня 2019 року не враховано положення ст.110 КПК України, якою передбачено, що при прийнятті процесуального рішення (постанови) в мотивувальній частині, повинні міститися відомості про зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви, їх обґрунтування. У винесеній слідчим постанові про відмову в задоволенні клопотання від 02 грудня 2019 року вказані відомості, передбачені п.2 ч.5 ст.110 КПК України, відсутні.
З зазначених підстав постанова слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 підлягає скасуванню, а скарга - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,9, 220, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє на захист та в інтересах ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1