1Справа № 335/2591/20 1-кс/335/1409/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 000415, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2020 року заступник начальника СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що у період часу з листопада 2019 по лютий 2020, невстановлена особа (особи), діючи умисно, підробила правовстановлюючий документ на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 22.10.2019 до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про смерть ОСОБА_4 , 1944 року народження, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира, в якій мешкав ОСОБА_4 , перебувала у власності останнього, відповідно до свідоцтва про право власності від 24.11.1993 року. В ході досудового слідства була допитана ОСОБА_5 , яка є родичом ОСОБА_4 , яка пояснила, що їй достеменно відомо, що ОСОБА_4 вів тихий образ життя, не спілкувався не з ким, окрім неї, та ОСОБА_6 , яка є його онукою. Періодично, переважно у вихідні дні, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відвідували ОСОБА_4 , інколи останній приходив самостійно до них, з метою проведення вихідного дня разом. ОСОБА_5 також пояснила, що у зв`язку з життєвими обставинами, ще в 1994 році, ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого, право власності на вказану квартиру переходило до його онуки ОСОБА_6 , в разі його смерті. Заповіт було складено 01.11.1994 року державним нотаріусом третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_7 та присвоєно реєстраційний номер № 3-5753. Так, після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вступила в спадок, про що отримала витяг від нотаріуса № 59280255 від 04.02.2020 про реєстрацію спадкової справи. Проте, цього ж дня, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 знаходяться невідомі їм люди, які відмовились залишити приміщення квартири, посилаючись на те, що є її власниками. Так, в ході досудового слідства, органом досудового розслідування було зроблено запит до ЗМ БТІ та отримано відповідь, відповідно до якої, вказану квартиру було продано ОСОБА_4 21.06.2001 року на Товарній біржі «Строй-Инвест», про що складено договір № 562/643. В ході вивчення умов договору та допиту свідка ОСОБА_5 , у органу досудового розслідування виникають обґрунтовані підстави вважати, що договір № 562/643 від 21.06.2001 року підписаний не ОСОБА_4 та не у 2001 році. Так, відповідно до пункту 4 вказаного договору, ОСОБА_4 зобов`язаний був звільнити квартиру ще 20 липня 2001 року, тобто майже 20 років назад. Об`єктивно оцінюючи строк затримки майже у 20 років у вказаному випадку орган досудового розслідування приходить до висновку про нелогічність таких дій. Крім того, важливою обставиною, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що договір купівлі продажу вказаної квартири складено з порушенням законодавства є той факт, що у 2001 році на території України діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, норми якого передбачали нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу.

З метою забезпечення збереження речових доказів та на виконання завдання арешту майна, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту.

У судове засідання слідчий надав заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання слідчого розглядається за відсутністю власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, виходячи з такого.

Судом встановлено, що в проваджені СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №000415, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 1/1 частини квартири належить ОСОБА_8 .
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя переконаний, що для ефективного проведення слідства орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна, що є доказом кримінального правопорушення, до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна будь-якої особи є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків. Слідчим суддею враховується, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.
З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1