№ 336/1578/20
пр. 1-кп/336/516/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000255 від 22.01.2020 р., відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснотурьїнськ, с. Руднічний, Свердловської області, громадянина України, татарина, з середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2020 близько 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ВАЗ-210930-20», реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Іванова в м. Запоріжжя, рухаючись зі сторони вул. Магістральної в напрямку вул. Стефанова.

В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу буд. № 81-А по вул. Іванова в м. Запоріжжя, на перехресті з вул. 8 Березня, та позначений дорожньою розміткою - 1.14.1 (Зебра), а також дорожнім знаком - 5.35.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, вийшла на проїзну частину пішохід ОСОБА_5 , перетинаючи її зліва - направо за напрямком руху автомобіля «ВАЗ-210930-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_4 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому пішохода ОСОБА_5 та маючи технічну можливість уникнути наїзду на неї шляхом своєчасного застосування гальмування, належних заходів до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до якого: п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за № 9-100 від 10.02.2020, з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи за № 132 від 30.01.2020, закритий перелом зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки у ОСОБА_5 кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно, 21.01.2020 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, він керуючи автомобілем «ВАЗ-210930-20», реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Іванова в м. Запоріжжя, рухаючись зі сторони вул. Магістральної в напрямку вул. Стефанова. Відволікся не побачив пішохода ОСОБА_5 , що стояла на узбіччі та яка в подальшому перетинала проїзну частину зліва - направо за напрямком руху автомобіля, здійснив наїзд на пішохода. Ділянка дороги була освітлена, наїзд стався на пішохідному переході.

Після наїзду він зупинився, та надав допомогу ОСОБА_5 до приїзду швидкої та працівників поліції. Швидку та поліцію викликала потерпіла. Після події ДТП розшукав ОСОБА_5 та пропонував їй відшкодувати моральну шкоду в розмірі три тисячі гривень, яку потерпіла не прийняла. Щиро розкаявся, вказав, що буде в подальшому пильнішим при керуванні транспортним засобом.

Цивільний позов, щодо відшкодування моральної шкоди заявлений потерпілою ОСОБА_5 визнав частково у розмірі сім тисяч гривень. Вказав, що є пенсіонером та вдівцем, підробляє перевезенням громадян неофіційно, а тому сума заявлена у цивільному позові є для нього занадто великою.

Потерпіла пояснила, що 21.01.2020 року приблизно о 18 годині 50 хвилин вона перетинала проїзну частину вул. Іванова у м.Запоріжжя, по пішохідному переходу, побачила, що автомобіль «ВАЗ-210930-20» зменшив швидкість та продовжувала рух, однак в подальшому водій ОСОБА_4 здійснив на неї наїзд, загальмував та вийшов з автомобіля. Швидку та працівників поліції викликала вона, оскільки ОСОБА_4 вважав, що у цьому немає потреби.

Потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 підтримали заявлений цивільний позов з підстав наведених в ньому та вказали, що в наслідок наїзду на потерпілу остання відчувала фізичний біль, триває лікування потягло за собою дискомфорт, неможливість безперешкодно самостійно пересуватись, призвело до пошуку додаткових матеріальних ресурсів, залучення значних фізичних та духовних ресурсів. Завдану моральну шкоду оцінюють у розмірі двадцяти тисяч гривень, яка повинна бути відшкодована ОСОБА_4 як її завдавачем.

Відповідно до висновку експерта № 132 від 30.01.2020 року Закритий перелом зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день (п. 2.2.2«Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Дане ушкодження утворилося від дії тупого (их) предмета (ів) і могло виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить строку вказаному в постанові слідчого та в наданій медичній документації.

Відповідно до висновку експерта інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «дослідження технічного стану транспортних засобів» № 9-96 від 07 лютого 2020 року на момент експертного дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «ВАЗ-21093-20» реєстраційним номер НОМЕР_1 знаходяться в працездатному стані.

Відповідно до висновку експерта інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-100 від 10 лютого 2020 року В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху.

В діях водія автомобіля ОСОБА_4 , є невідповідності до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , дослідивши висновки експертів та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 визнав повністю. Також суд приймає до уваги вік обвинуваченого та стан його здоров`я, який на обліках у психіатричному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винного, він раніше не судимий, має постійне місце проживання, вдівець, є пенсіонером.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття,

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, дані про його особу, відсутність у обвинуваченого судимості, щире каяття обвинуваченого, його позитивну поведінку після вчинення злочину (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду), думку потерпілого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин які пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкцій ч.1 ст.286 КК України з випробувальним строком згідно ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Судом також розглянуто цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

П. 23.1. ст. 23 цього Закону як шкоду, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначає: шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що 21.10.2020 року приблизно о 18-20 год. водій ОСОБА_8 керуючи автомобілем ВАЗ 210930-20, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Іванова в м. Запоріжжя, з боку вул. Магістральної в напрямку вул. Стефанова, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу.

Внаслідок ДТП, вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я та понесла витрати на лікування, що будуть відшкодовані страховиком ПАТ «НАСК «Оранта», яка згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АО/5704981 несе цивільноправову відповідальність за шкоду, спричинену третім особам.

Водночас в результаті завдання їй, неправомірними діями ОСОБА_8 , моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі, дискомфорту під час лікування, у можливості безболісного пересування, нераціональному витрачанні життєвого часу, виникненні фобії транспортних засобів, пошуку коштів та залученні фізичних та духовних ресурсів, потерпіла просить стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_8 двадцять тисяч гривень.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду за наявності вини.

Вина ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки руху, які призвели до тілесних пошкоджень середньої тяжкості ОСОБА_5 , а отже і заподіяння моральної шкоди потерпілому доведена повністю.

У відповідності зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі. Так, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_5 знаходилася на тривалому лікуванні, перенесла моральні страждання, які виразились в переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, фізичного болю, який вона перенесла у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченого, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь потерпілої.

Також цивільним позивачем заявлено до стягнення понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі п`яти тисячі грн.

Згідно ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу подано копію Договору про надання правничої допомоги від 28.04.2020 року, розрахунок витрат на правову допомогу від 28.04.2020 року., в якому подано детальний опис виконаних адвокатом робіт та сторонами погоджено їх вартість, копії квитанції до прибуткового касового ордера від 04.05.2020 р.

З урахуванням приписів ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу на користь цивільного позивача в розмірі 5000 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 3768,24 гривень і складаються з: 1884,12 грн. вартості проведеної судової інженеро-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортних засобів № 9-96 та 1884,12 грн. вартості проведеної судової інженеро-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму доржньо-транспортної пригоди № 9-100.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення експертизи №9-96 від 07.02.2020 року та № 9-100 від 10.02.2020, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.286, ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3 завдану моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3768,24 гривень на залучення експертів при проведенні судових інженерно-транспортних експертиз.

Скасувати арешт на автомобіль «ВАЗ-210930-20», реєстраційний № НОМЕР_1 накладений ухвалю слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ-210930-20», реєстраційний № НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 залишити йому за належністю.

Речовий доказ: оптичний носій інформації DVD-R «ESPERANZA», загальним об`ємом 4,7 gb., який був наданий на попередній запит органу досудового розслідування ФОП ОСОБА_10 , на якому міститься відеозапис обставин та механізму ДТП, зафіксований камерою зовнішнього відео-спостереження, яка встановлена на комісійному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1