ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3405/19 Справа № 183/304/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0003708, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_5 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції враховував, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність тримання під вартою є ризик перешкоджання судовому провадженню, переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення. Суд також встановив, що враховуючи існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинувачений просить переглянути рішення та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що стороною обвинувачення не доведено заявлених ризиків. При цьому обвинувачений зазначає, що має постійне місце проживання, не переховувався та не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також зазначає, що інший обвинувачений по справі проживає в іншому м. Новомосковську, де й був вчинений злочин, а тому він не зможе впливати на потерпілих та свідків, враховуючи, що він проживає в м. Кам`янському. Також просив врахувати, що він є інвалідом, при цьому стан його здоров`я постійно погіршується.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений просили задовольнити апеляційну скаргу, додавши, що обвинувачений вже тривалий час утримуєтсья під вартою, а саме з 29 листопада 2017 року

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши сторіни кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено і прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 є раніше судимим, злочин що інкримінуються, учинив в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, являється інвалідом ІІ групи. При продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, суд також врахував факт того, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі і у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено на строк до 12 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.
Апеляційний суд зважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики того, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Колегія суддів прийшла до переконання, що оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим. Більш того, за час тримання обвинуваченого під вартою зазначені ризики не зменшуються та не втрачають своєї актуальності. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та кореспондується з характером суспільного інтересу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на неврахування судом його стану здоров`я, є помилковим, оскільки вказана обставина в сукупності з іншими даними і обставинами, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, була врахована судом першої інстанції.
Доводи обвинуваченого, щодо відсутності в нього можливості та наміру незаконно впливати на потерпілих та свідків, колегія суддів в даному випадку не приймає до уваги, оскільки вказаний ризик не був заявлений прокурором та не був предметом розгляду під час вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003708, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4