Справа № 153/1305/19
Провадження №11-кп/801/75/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000214 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.10.2019, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Качківка Ямпільського району Вінницької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, на утриманні має двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , освіта середня спеціальна, громадянина України, раніше судимого:
-вирком Ямпільського районного суду від 10.03.2015 за ч. 1 ст. 383 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-вироком Ямпільського районного суду від 31.03.2015 за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин;
-вироком 05.12.2016 за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 71, 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 1 місяць 6 днів;
-вироком Ямпільського районного суду від 16.04.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин.
-за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.04.2019 і остаточно призначеного покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 5 днів.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Строк відбування покарання рахується з часу проголошення вироку.

в с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року, який набрав законної сили 16 травня 2019 року, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 100 годин. Начальником Ямпільського РС філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_8 30 травня 2019 року відповідно до ст.ст.36, 37 КВК України обвинуваченого ОСОБА_7 ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт, а також попереджено, що згідно ст.40 КВК України у разі ухилення від відбування покарання, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності згідно ст.389 КК України. Цього ж дня, відповідно до наказу МЮУ №272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», обвинувачений ОСОБА_7 отримав направлення до Слободо-Підлісівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області для відбування покарання у виді громадських робіт, згідно якого 31 травня 2019 року повинен приступити до роботи.

Однак, з 22 липня 2019 року по 26 липня 2019 року, з 29 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року, 05 серпня 2019 року, з 08 серпня 2019 року по 09 серпня 2019 року та 12 серпня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 для виконання громадських робіт не з`явився без поважних причин, та у вказані періоди не відпрацював жодної години, що згідно п.2 ч. 3 ст.40 КВК України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дії та винуватості обвинуваченого, ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
На думку прокурора, при призначенні судом остаточного покарання за сукупністю вироків згідно ст. 71 КК України недопустиме є звільнення обвинуваченого із випробуванням згідно ст. 75 КК України, оскільки в такому разі буде порушено загальні принципи призначення покарання.

Суд першої інстанції не вправі звільнити обвинуваченого від відбування остаточного покарання з урахуванням вироку Ямпільського районного суду від 16.04.2019, яким його засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт тривалістю 100 годин, яке слід відбувати реально.

Тому просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком 2 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ямпільського районного суду від 16.04.2019 та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 5 днів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з апеляційною скаргою прокурора, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду скасувати в частині призначеного покарання внаслідок безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання та постановити новий вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України не оскаржується та не переглядається.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому статочного покарання згідно правил ст.ст. 71, 72 КК України, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий вироком Ямпільського районного суду від 16.04.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт.
Однак на думку апеляційного суду, місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КПК України суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням щодо обох вироків. Даним рішенням суд першої інстанції фактично змінив попередній вирок суду від 16.04.2019, який набрав законної сили та передбачав його реальне виконання.
За таких обставин, висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, є хибним, а тому Суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування кримінального закону ст.75 КК України.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність вважається, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Однак Суд вважає за можливе, керуючись ч. 2 ст. 404 КПК України, вийти за межі апеляційної скарги прокурора та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України.
Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які його обтяжують, але призначив надто суворе покарання.
Згідно санкції зазначеної статті передбачено як обмеження волі, так і більш м`яке покарання арешт. Суд першої інстанції не мотивував чому більш м`який вид покарання не є достатнім для його виправлення.
Враховуючи ж характер скоєних злочинів, наявність на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, Суд вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту.
Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.10.2019 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту строком 2 місяці.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Ямпільського районного суду від 16.04.2019, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком 2 місяці 5 днів.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Даний вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3