Справа № 340/691/18
Провадження № 11-кп/4808/267/20
Категорія ч.2 ст. 122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з ро згляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з утриманням в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» - терміном на 60 днів, тобто до 13.30 год. 05 липня 2020 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Косівського районного суду від 08 травня 2020 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід особисту поруку або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Зокрема, вказує що суд першої формально, без дослідження наявних ризиків і інших обставин прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , фактично залишивши без розгляду клопотання захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, надавши оцінку лише клопотанню прокурора.

Звертає увагу на те, що обвинувачений перебуває під вартою майже два роки, що зобов`язує суд навести більш ґрунтовні підстави для тримання під вартою, окрім наявності обґрунтованої підозри. При цьому стверджує, що посилання суду в ухвалі на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України з мотивів усвідомлення неминучості покарання і можливості втечі не ґрунтується на будь-яких доказах і суперечить в цій частині позиції ЄСПЛ. Також захисник вважає, що вказаний в ухвалі ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості впливу на свідків, потерпілих не ґрунтується на доказах, крім того, всі свідки допитані, докази досліджені.

Крім того, захисник зазначає, що згідно практики ЄСПЛ на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, утриманців. ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, виключно позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей. При цьому обвинувачений добровільно з`явився до правоохоронного органу, надав пояснення, протягом досудового розслідування сприяв проведенню слідчих і процесуальних дій.

Також сторона захисту вказує, що до суду першої інстанції звернулися із заявами про бажання взяти ОСОБА_8 на поруки особи, які заслуговують на довіру і можуть гарантувати перед судом виконання обвинуваченим обов`язків відповідно до ст.194 КПК України, однак суд не розглянув заяви поручителів, не дослідив їх особисті дані і мотиви звернення до суду із заявами.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

- потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Однак, до теперішнього часу Верховною Радою України рішення Конституційного суду України не виконано і відповідні зміни до кримінального процесуального закону не внесені.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 має право на оскарження ухвали суду першої інстанції і її апеляційна скарга підлягає розгляду.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції і не може бути витребувано судом апеляційної інстанції, розгляд апеляційної скарги відбувається на підставі контрольного провадження.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 19 жовтня 2018 року підозрюваному ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 днів.

Після передачі обвинувального акту до суду та розгляду провадження в суді,ухвалою Косівського районного суду від 10 грудня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів.

В подальшому, за клопотанням прокурора, строк тримання під вартою обвинуваченому неодноразово продовжувався, востаннє його продовжено до 18 травня 2020 року.

07 травня 2020 року прокурором повторно заявлено клопотання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, захисником ОСОБА_9 06 травня 2020 року подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на особисту поруку, посилаючись на те, що заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не ґрунтується на доказах.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора та відмовлено в задоволенні клопотання захисника,продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів, до 05 липня 2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , судом правильно встановлено, що воно є обґрунтованим, а підстави для зміни цього запобіжного заходу більш м`яким відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років та на даний час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватись від суду, оскільки останній перебував у розшуку.

Колегія суддів враховує, що зі змісту пояснень сторін вбачається, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції наближається до завершення, що свідчить про значне посилення ризику ухилення обвинуваченого від суду, оскільки наслідки ймовірного притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, можуть бути розцінені ним, як більш небезпечні ніж спроба уникнути відповідальності шляхом ухилення від суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місця проживання, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції про те, що суд не розглянув питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу та не надав належної оцінки заявам про бажання взяти ОСОБА_8 на поруки особами, які заслуговують на довіру і можуть гарантувати перед судом виконання обвинуваченим обов`язків відповідно до ст.194 КПК України, оскільки суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даний час саме обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Крім того, зі змісту матеріалів контрольного провадження вбачається, що 27.05.2020 року Верховинський селищний голова ОСОБА_12 відкликав подану ним заяву щодо особистої поруки обвинуваченого ОСОБА_8 , а інші особи, які просили обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді особистої поруки до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути визнано надзвичайно складним, оскільки останній обвинувачується у вчиненні одного епізоду злочинної діяльності стосовно одного потерпілого.

Однак, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції триває з листопада 2018 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення розумних строків розгляду кримінального провадження не є правовою підставою для закриття кримінального провадження, розгляд якого повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є обрання запобіжного заходу, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти спробам перешкодити судочинству.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5