ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2438/17
Провадження № 1-кп/210/87/20

"19" лютого 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вказаний обвинувальний акт.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 заявила про відмову від захисника ОСОБА_6 , мотивуючи це тим, що у неї та адвоката виникають розбіжності щодо побудови захисту.

Прокурор вважає, що заява обвинуваченої ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Представник потерпілого ОСОБА_4 також не заперечувала проти задоволення заяви обвинуваченої.

Захисник ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_5 .

Вислухавши думку учасників по справі суд приходить до наступного.

У статті 59, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційні права громадян на правову допомогу, на забезпечення цього права та права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших державних органах. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безкоштовно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положенням ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

З огляду на зазначене, суд вважає, що обвинувачений має право на вільний вибір захисника, відповідно до підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та вимог ст. 54 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

За приписом частини третьої цієї статті відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Виходячи з цих вимог закону, обґрунтування заяви та практики Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованої у рішеннях «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001 року, «Яременко проти України» від 12.06.2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, суд вважає, що заява обвинуваченої ОСОБА_5 про відмову від захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 54, 350 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Прийняти відмову обвинуваченої ОСОБА_5 від послуг захисника адвоката ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1