Справа № 308/3116/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням, про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженому ОСОБА_5 .
Клопотання мотивовано тим, що згідно протоколу № Е 085656 про затримання по підозрі у вчиненні злочину від 1 квітня 1998 року, ОСОБА_6 був затриманий 1 квітня 1998 року. Вироком Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених » ст. 93 п.п. «г», «ж», ст. 94 та ч. 3 ст. 222 КК України (в редакції Закону від 28.12.1960 р.) та на підставі ст. 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) остаточно визначено йому покарання смертну кару - розстріл. Строк відбуття покарання зараховано з 1 квітня 1998 року з моменту його затримання. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 7 грудня 1999 року виключено з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року щодо ОСОБА_5 визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч. 3 ст. 222 КК України злочину - незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї - ножа. В решті цей вирок залишено без змін. Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
Адвокат стверджує, що наразі ОСОБА_6 добивається законними шляхами (справа 308/353/15-к) перегляду за нововиявленими обставинами ухваленого щодо нього вироку.
На думку адвоката дані особової справи ОСОБА_5 безапеляційно свідчать, навіть про те, що останній став на шлях виправлення. Окрім того, адвокат вказує, що засуджений відбуває покарання в силу помилки, а подальше позбавлення волі ОСОБА_5 не потребується , адже для цього відсутні обґрунтовані пенологічні підстави.
У вказаному клопотанні адвокат ОСОБА_4 посилаючись на норми національного законодавства, а також на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, рішення Європейського суду з прав людини, просить застосувати до засудженого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (який відбуває у Закарпатській УВП №9 покарання згідно вироку Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року та ухвалою Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі) - умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання.
Разом із тим, мотивуючи своє прохання вказує, що не дивлячись на відсутність у КК України механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким, чи на відповідні положення Пост. Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 (п. 4). Така відсутність механізму у КК України не узгоджується із Конституцією, Конвенцією та вказаною практикою Європейського суду, які мають бути застосовані безпосередньо, оскільки вони мають вищу юридичну силу, аніж Кримінальний кодекс. А положеннями КПК прямо передбачено застосування принципів у разі недостатності чи відсутності правового регулювання того чи іншого питання КПК.
Дослідивши матеріали клопотання колегія суддів приходить до наступних висновків:
Згідно ч.ч.2,3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Статтею 82 Кримінального кодексу України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того , що засуджений став на шлях виправлення ( ч. 3 ст. 82 КК України ).
Стаття 82 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов, передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання закріплено у КВК України, зокрема ч.3 ст.154, якого передбачає: стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до п. 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 №845/7, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за №957/21269 (далі - Інструкція), у разі прийняття комісією установи позитивного рішення про подання до суду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та не знятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого та особова справа. Після погодження подання зі спостережною комісією (службою у справах дітей) матеріали направляються до суду.
Тобто це означає, що виправна колонія готує до суду матеріали подання відносно засудженого лише після прийняття спостережною комісією позитивного рішення про подання до суду матеріалів.
Відповідно до п.6.4. та п. 6.5. Інструкції, засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним. Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем комісії. До протоколу комісії вносяться дані про те, які посадові особи були присутні на її засіданні, прізвище, ім`я та по батькові засудженої особи, за якими статтями Кримінального кодексу України вона засуджена, строк покарання та його початок, кількість попередніх судимостей, яка частина строку покарання відбута, дані про поведінку засудженого в період відбування покарання, прізвище та посада особи, яка ці відомості доповіла, результати голосування, а у разі прийняття рішення про відмову у застосуванні до засудженого положень статей 81, 82, 107 Кримінального кодексу України зазначаються підстави відмови. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.
Таким чином, з вищенаведеного випливає, що обов`язок подання до суду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покладається саме на виправну установу, яка готує до суду матеріали подання відносно засудженого та лише після прийняття спостережною комісією позитивного рішення про подання до суду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Як вбачається з матеріалів справи із клопотанням про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання звернувся адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 .
Разом із тим, дане клопотання не містить документів необхідних для вирішення по суті питання щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення засудженого, як це передбачено вищенаведеними нормативними актами.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що у випадку невідповідності матеріалів про умовно дострокове звільнення вимогам визначеним в законі, а саме характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії тощо, і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати на, що до поданого клопотання адвокатом не додано:
вироку Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року яким, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених » ст. 93 п.п. «г», «ж», ст. 94 та ч. 3 ст. 222 КК України (в редакції Закону від 28.12.1960 р.) та на підставі ст. 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) остаточно визначено йому покарання смертну кару розстріл;
ухвалу судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 7 грудня 1999 року виключено з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року щодо ОСОБА_5 визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч. З ст. 222 КК України злочину - незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї - ножа. В решті цей вирок залишено без змін;
ухвалу Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
Окрім того, також до клопотання не додано витягу із рішення спостережної комісії, що супереч положенням закріпленим Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Згідно ст. 539 КПК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України застосовується суддею суду за місцем відбування покарання засудженим за спільним поданням органу, що відає відбуванням покарання, і спостережної комісії.
Відповідно до абз. 16 ч.1 ст. 107 КВК України , засуджені , які відбувають покарання у виді позбавлення волі , мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно- правовими актами Державного департаменту України з питань виконання покарань : звертатися до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Разом із тим, як вбачається із матеріалів клопотання, ухвалою Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
Слід зазначити, що відповідно до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 222015, помилування засуджених здійснюється у виді заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцятим п`яти років. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після прийняття рішення відповідним судом.
Таким чином, діючим національним законодавством передбачений окремий порядок здійснення помилування засудженого та вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
В клопотанні адвокат вказує на те, що 06.04.2017 року Апеляційний суд Закарпатської області у справі 308/12221/16-к у своїй ухвалі на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2016 року відносно ОСОБА_5 зазначив, що згідно з ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, вказана адвокатом ухвала від 06.04.2017 року Апеляційного суду Закарпатської області у справі 308/12221/16-к до клопотання не додана.
Щодо посилання адвоката на те, що згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому клопотання підлягає задоволенню, з огляду на положення ЄКПЛ та згідно практики ЄСПЛ на думку суду, не мають під собою підґрунтя, оскільки в такому випадку на виконання рішень ЄСПЛ держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено.
Проте ч.1 ст. 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
Окрім того з приводу посилання засудженого на те, що підставою його звернення до суду була наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)», а саме щодо виявлення порушення Україною ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року в частині застосування національними судами до осіб покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості перегляду справи з подальшим звільненням від покарання, суд вважає за необхідне вказати на наступне:
рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)» є другим рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», та вони є пов`язаними між собою.
З урахуванням наведеного, неможливо не звернути увагу на п. 187 рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», де наголошено, що має місце порушення ст. 3 ЄКПЛ у зв`язку з незменшуваним довічним позбавленням волі.
Проте, у п. 193 вказаного рішення суд наголосив, що Держави, які домовляються, користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішень про доцільну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини, сам факт того, що довічне позбавлення волі може відбуватися у повному обсязі, не означає, що воно протирічіть ст. 3 ЄКПЛ, відповідно перегляд довічного ув`язнення не обов`язково призведе до звільнення відповідного засудженого.
Відповідно до п. 194 суд розкрив систематичну проблему, яка закликає до здійснення мір загального характеру. Характер визнаних порушень щодо неможливості скоротити довічний вирок у відповідності зі ст. 3 ЄКПЛ передбачає, що для належного виконання даного рішення Держави відповідача може потребувати створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду зобов`язаний гарантувати розгляд у кожній конкретній справі того, чи виправдано тривале ув`язнення на законних пеналогічних підставах та зобов`язано дозволити довічно засудженим передбачати з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення та при яких обставинах у відповідності зі стандартами, що розроблені у прецендентному праві ЄСПЛ.
Окрім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)» Суд у п. 168 вказав, що загальні принципи, встановлені в прецедентному праві Суду щодо довічно ув`язнених, були недавно узагальнені в справі «Хатчисон проти Сполученого Королівства §§ 42-45, 17.01.2017р.
У п. 169 вказаної справі, Суд зазначає, що довічно ув`язнені в Україні можуть розраховувати на звільнення тільки в двох випадках: якщо вони страждають від важкої хвороби, несумісною з триманням під вартою, або якщо їм даровано президентське помилування (п.п. 73-74 і 79 , 82 і 86 цього рішення). Однак в першому випадку одужання, якщо воно можливе, означатиме кінець свободи і повернення до в`язниці.
У п. 170 цього рішення зазначено, що Суд неодноразово ухвалював, що припинення довічного ув`язнення через смертельну хворобу, що означає лише, що засудженому дозволено померти вдома або в хоспісі, а не в стінах в`язниці, не можна вважати «перспективою звільнення».
У п. 171 відповідно, теорія і практика президентського помилування, будучи єдиною можливістю для пом`якшення довічного вироку в Україні, потребує більш ретельного контролю.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Кримінальним кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст. 82 КК України, до такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, не застосовується.
Окрім того, враховуючи позиції Європейського Суду з прав людини, викладені у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року суд вважає за необхідне вказати на те, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Слід зазначити також, що суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не може бути призначено до судового розгляду і підлягає поверненню для належного оформлення та дотримання вимог процедури вирішення питання.
Окрім цього, як уже зазначалося, до клопотання не додано належним чином завірену копію вироку (з відміткою про набрання ним законної сили), на підставі якого він відбуває покарання, доказів на підтвердження відомостей про початок строку відбуття покарання та відомостей про фактично відбутий строк покарання, та не подано витяг із рішення спостережної комісії.
За таких обставин, клопотання необхідно повернути для належного оформлення, оскільки недоліки цього клопотання позбавляють суд можливості його вирішити у визначені КПК строки.
Повернення клопотання не перешкоджає заявнику звернутися до суду в порядку передбаченому кримінальним процесуальним кодексом України.
Разом із тим, суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практиці Європейського суду з прав людини
Керуючись ст. 154 КВК України, ст. 539 КПК України, Інструкцією про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 845/7, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2012 року за № 957/21269, Положенням про спостережні комісії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2004 року № 429 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 року № 1042), п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», -
ПОСТАНОВИЛА:
Матеріали клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, повернути заявнику для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3