Дата документу 23.04.2020 Справа № 324/1983/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/865/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №324/1983/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземної держави щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання Міністерства юстиції України, приведено у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду м.Орла Російської Федерації від 28.03.2017 року, залишений без змін Апеляційною ухвалою Орловського обласного суду від 07.06.2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації, до 9 років 6 місяців позбавлення волі, та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі засуджений просив ухвалу суду змінити, застосувати до нього положення ч.3 ст.68 КК України, відповідно до яких за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією частини статті Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, засуджений подав клопотання, в якому просив на підставі ч.5 ст.72 КК зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.10.2015 року по 07.06.2017 року та час його перебування в слідчому ізоляторі на території України з 14.12.2019 року по теперішній час.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги; прокурора, який не заперечував проти вимог засудженого про застосування положень ч.3 ст.68 КК, проте заперечив проти зарахування засудженому в строк покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Совєтського районного суду м.Орла від 28.03.2017 року до 9 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж, в тому числі мережі «Інтернет», за попередньою змовою групою осіб, у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є кримінально караним діянням на території України.

Суд першої інстанції за клопотанням Міністерства юстиції України привів зазначений вирок щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України, ухваливши вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 зазначав, що суд першої інстанції при вирішенні клопотання про приведення вироку щодо нього у відповідність із законодавством України безпідставно не застосував положення ч.3 ст.68 КК, оскільки його було засуджено за вчинення замаху на злочин.

Колегія суддів погоджується із такими доводами засудженого виходячи з наступного.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції привів у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду м.Орла Російської Федерації від 28.03.2017 року, залишений без змін Апеляційною ухвалою Орловського обласного суду від 07.06.2017 року щодо ОСОБА_7 , та ухвалив вважати його засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (тобто за вчинення замаху на злочин) до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Але при цьому районний суд не врахував, що відповідно до ч.3 ст.68 КК за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.3 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відтак, з огляду на положення ч.3 ст.68 КК України, максимальний строк покарання, який міг бути визначений засудженому ОСОБА_7 при приведенні вироку суду іноземної держави щодо нього у відповідність із законодавством України становить 8 років позбавлення волі.

Проте районний суд зазначені вимоги кримінального закону не врахував та ухвалив вважати ОСОБА_7 засудженим до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів вважає слушними і доводи засудженого про безпідставне незарахування йому судом в строк покарання строку його попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК.

З матеріалів провадження вбачається, що злочинні діяння, за які відбуває покарання засуджений ОСОБА_7 , були вчинені ним до 20.06.2017 року. Відтак при зарахуванні засудженому в строк покарання строку попереднього ув`язнення підлягали застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до наявних матеріалів щодо засудженого ОСОБА_7 в межах даної справи було застосовано попереднє ув`язнення в період з 20.10.2015 року по 07.06.2017 року.

Проте зазначені обставини також залишились поза увагою суду першої інстанції при приведенні вироку у відповідність із законодавством України, внаслідок чого суд не прийняв рішення про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення в строк визначеного покарання відповідно ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни ухвали суду першої інстанції і в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із вимогою засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому у такому розрахунку (один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) в строк покарання часу його перебування в слідчому ізоляторі на території України з 14.12.2019 року по теперішній час, оскільки попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбування покарання.

Крім того, під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 заявив клопотання про перегляд вироку Совєтського районного суду м.Орла Російської Федерації від 28.03.2017 року по суті, оскільки вважав себе невинуватим у вчиненні злочину, за який його засуджено даним вироком.

Проте колегія суддів критично ставиться до такої вимоги засудженого, оскільки відповідно до ст.610 КПК України предметом розгляду клопотання Міністерства юстиції України є лише приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України і суд не вправі перевіряти питання доведеності винуватості засудженої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Совєтського районного суду м.Орла Російської Федерації від 28.03.2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із призначенням йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його затримання 20.10.2015 року.

Відповідно до Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати ОСОБА_7 в строк його покарання час його перебування під вартою з 20.10.2015 року по 07.06.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4