КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004308 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 20.04.2018 року біля 13 год. 45 хв., перебуваючи біля будинку 37 по вул. Митрополита Липківського в м. Києві, підійшов до начальника сектору відділу кримінальної поліції _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/361/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_1
Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві підполковника поліції ОСОБА_6 , який в той час перебував при виконанні службових обов`язків, а саме виконував доручення начальника слідчого відділення ОСОБА_10 , в порядку ст. 40 КПК України, на проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №003198 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме спілкувався із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надавали усні пояснення.
ОСОБА_6 представився та показав у розгорнутому виді службове посвідчення працівника поліції і звернувся до ОСОБА_7 з метою визначення причетності останнього до кримінального провадження, а саме щодо шахрайства, і встановив анкетні дані обвинуваченого та перевірив документи, що посвідчують його особу.
На вимогу працівника поліції ОСОБА_6 надати інформацію щодо обставин події, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться саме представник правоохоронного органу, який виконує свої службові обов`язки, почав безпідставно створювати конфлікту ситуацію та вести себе агресивно, провокуючи конфлікт, таким чином перешкоджаючи працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки.
На законні вимоги працівника правоохоронного органу припинити вказані дії, ОСОБА_7 не реагував, після чого прийняв спробу вихопити з рук ОСОБА_13 довіреність № 485, що була видана приватним нотаріусом ОСОБА_14 , номер бланку ННА 815878, на представництво інтересів управління квартирою АДРЕСА_3 , та зім`яв її.
ОСОБА_6 , у свою чергу намагався зупинити незаконне заволодіння сторонньою особою довіреністю та схопив своєю рукою руку ОСОБА_7 і наказав повернути документ.
Однак, ОСОБА_7 почав чинити опір та безпричинно наніс удар відкритою долонею лівої руки в район правої скроні ОСОБА_6 .
Тим самим ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу начальнику сектору відділу кримінальної поліції Солом`янського УП ГУНП у м. Києві підполковнику поліції ОСОБА_6 , який виконував службові обов`язки та ніс службу на території Солом`янського району м. Києва, заподіяв легкі тілесні ушкодження.
В подальшому, під час конфліктної ситуації, ОСОБА_7 продовжив висловлюватись брутальною лайкою у бік працівників поліції, принижуючи їх гідність, погрожував ОСОБА_6 подальшою фізичною розправою та з відвертим нахабством висміював авторитет Національної поліції України.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 1012/е від 18.06.2018 року, були заподіяні тілесні ушкодження у виді садна правої виличної ділянки, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень, яке не має ознак небезпеки для життя.
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось внаслідок одноразового травматичного впливу, за обставин вказаних потерпілим.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, просить його скасувати та, з урахуванням пом`якшуючих обставин, ухвалити новий вирок, застосувати вимоги ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді пом`якшуючих обставин суд визнав такими лише розкаяння та наявність малолітньої дитини, але не вказує, що засуджений має доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , при народжені якої, лікарі поставили діагнози - гідроцефалічний синдром та остапатія тазобедренного сустава, яка потребує постійного догляду дорослих та дорогого лікування.
Крім того, ОСОБА_7 повністю розкаявся у скоєному, співпрацював зі слідством та сприяв розкриттю злочину.

Також засуджений ОСОБА_7 має батьків пенсійного віку, які не мають можливості певною мірою допомагати дружині ОСОБА_7 , яка на даний час залишилась на самоті з дитиною. До того ж мати ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора та потерпілого ОСОБА_6 проти її задоволення, оглянувши та долучивши до матеріалів провадження додатково надані стороною захисту документи, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не оспорюються вони стороною захисту і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що також апелянтом не заперечується.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_7 , який, у зв`язку із вчиненням іншого кримінального правопорушення, яке розслідується Київською місцевою прокуратурою №7, утримується під вартою в Київському СІЗО. Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, а також - відсутність обтяжуючих його покарання обставин.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, яке і визначив у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Вимоги захисника ОСОБА_8 щодо врахування того, що малолітня донька ОСОБА_7 має ряд захворювань та потребує постійного догляду дорослих та дорогого лікування, що ОСОБА_7 має батьків пенсійного віку, і його мати є інвалідом 3 групи, як підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, не можуть бути задоволені, оскільки не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості проти авторитету органів державної влади та мав наслідком заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, та давали б підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, зважаючи і на відсутність характеристик ОСОБА_7 , які б свідчили про його позитивну поведінку у суспільстві та побуті, даних про його працевлаштування, що б вказувало на його можливість матеріального забезпечення родини та лікування доньки, а також і те, що ОСОБА_7 , хоча раніше й не судимий в силу ст. 89 КК України, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Також, на противагу твердженням апелянта, відсутні підстави і для визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - активного сприяння розкриттю злочину, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на те, що поведінка обвинуваченого була процесуально активною у цьому питанні та ним ініціювалось проведення будь-яких слідчих чи процесуальних дій, а його ж щире каяття, як така обставина, була в повній мірі врахована судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, з урахуванням чого суд і визначив його у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.
Інших доводів на обґрунтування необхідності звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням в апеляційній скарзі захисника не наведено.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3