Справа № 755/5046/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , , захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001992 від 12.03.2020 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Осокорівка, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, студента 2 курсу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

встановив:

Судом визнано доведеним, що 12.03.2020 року, близько 19 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 498, що рухалось у напрямку кінцевої зупинки «вул.П.Вершигори», за кермом якого знаходився водій ОСОБА_7 . Перебуваючи в салоні вищевказаного маршрутного таксі, ОСОБА_6 праворуч біля водія побачив коробку з грошовими коштами, які складав водій як виручку за проїзд у маршрутному таксі.

В той час, коли водій маршрутного таксі ОСОБА_7 зупинився на кінцевій зупинці «вул.П.Вершигори» біля будинку №9 по вул.П.Вершигори в м.Києві, виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме особистих грошових коштів, які знаходились у дерев`яній коробці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, користуючись сприятливою обстановкою, яка склалася, а саме відсутність пасажирів в салоні вищевказаного маршрутного таксі та скориставшись тим, що водій відволік своюувагу на оточуючу обстановку, ОСОБА_6 підійшов до сидіння водія, звідки схопив коробку з грошима та швидко вибіг з салону маршрутного таксі.

Однак, злочинні дії ОСОБА_6 були помічені з боку водія ОСОБА_7 , який відразу ж вибіг з салону маршрутного таксі, почав переслідувати ОСОБА_6 з метою його затримання та голосно кричати і вимагати повернути викрадене майно.

Продовжуючи свої злочинні дій, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його злочинні дії вже носять відкритий характер для ОСОБА_7 , утримуючи при собі коробку, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1200 грн. 00 коп., з місця вчинення злочину втік, та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та показав суду, що 12.03.2020 року, близько о 19 год. 30 хв., він перебуваючи у салоні маршрутного таксі № 498, праворуч біля водія побачив коробку з грошовими коштами, які складав водій як виручку за проїзд у маршрутному таксі та вирішив її викрасти. Скориставшись тим, що водій відволік свою увагу на оточуючу обстановку, він підійшов до сидіння водія, звідки схопив коробку з грошима та швидко вибіг з салону маршрутного таксі .Однак, його дії були помічені з боку водія, який відразу ж вибіг з салону маршрутного таксі, почав переслідувати його. Утримуючи при собі коробку, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1200 грн. 00 коп., він з місця вчинення злочину втік.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, окрім дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні захистник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 заявмв клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, а саме передачу неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд його сестри ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_3 та інші учасники судового процесу в судовому засіданні не заперечували проти задоволення заявленого клопотання.

Разом з тим, суд враховує положення ст. 497 КПК України про те, що, якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Суд згідно з вимогами ст. 485 та ст. 487 КПК України враховує дані про особу обвинуваченого, який має нормальний стан загального розвитку, після вчинення злочину не допускав інших правопорушень, належно себе поводить у побуті, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Окрім цього, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставин справи, наведених виключно позитивних даних про особу неповнолітнього ОСОБА_6 , який вчинив злочин середньої тяжкості, ставлення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, позицію прокурора у судових дебатах, клопотання сторони захисту, враховуючи положення кримінального кодексу, якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх та покарання неповнолітніх, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, та про можливість звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених позитивних даних про особу ОСОБА_6 вважає за доцільне застосувати до останньої примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд його сестри ОСОБА_6 , що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, підстави для його обрання на даному етапі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати у провадженні, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись 368, 373-376, ч. 3 ст. 497 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , 06.06.2003 року визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 105 КК України від покарання, застосувавши примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст.105 КК України у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд його сестрі ОСОБА_6 строком на 6 місяців.

Речовий доказ: компакт диск типу DVD, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження. Спеціальний пакет № ЕХР0180735, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м.Києві знищити. Грошові кошти в сумі 595 грн. 00 коп., що передані ОСОБА_7 залишити у володінні останього.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: