Дата документу 13.05.2020 Справа № 937/2712/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/2712/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/564/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області)
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Мелітопольського району,Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 28 серпня 2001 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

2) 21 серпня 2008 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 15 червня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 6 серпня 2015 року по відбуттю строку покарання;

4) 24 червня 2016 року Орджонікідзевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 20 листопада 2019 року по відбуттю строку покарання,

а також у відношенні якого 19 березня 2020 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 червня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 168 160 гривень, а також з роз`ясненням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 5 квітня 2020 року приблизно о 20 годині, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, вихопив з лівої руки неповнолітньої ОСОБА_10 мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5», вартістю 4500 гривень, який знаходився у прозорому силіконовому чохлі вартістю 200 гривень, тим самим, відкрито викрав належний потерпілій ОСОБА_11 мобільний телефон, чим заподів потерпілій майнову шкоду на загальну суму 4700 гривень.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

6 квітня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 4).
14 квітня 2020 року о 17 год. 5 хв. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 12-13).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування було допитано та повідомлено йому про підозру за відсутності адвоката, що є грубим порушення права на захист.
Крім того, 14 квітня 2020 року ввечері ОСОБА_8 було доставлено до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, де він фактично пробув до 15 квітня 2020 року, після чого його було доставлено до суду з метою вирішення питання про обрання запобіжного заходу, але протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України не складався, що суперечить діючому КПК України.

Вважає, що слідчим та прокурором не доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а застосований запобіжний захід є занадто суворим.

Так, ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів слідства, оскільки він постійно сам з`являвся до слідчого за першою вимогою, затриманим в порядку ст. 208 КПК України не був, він розуміє, що при переховуванні сам собі нашкодить, що в подальшому може призвести до більш суворого покарання.

Звертає увагу, що ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого покарання, а тому є необґрунтованим твердження про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, оскільки додані до клопотання матеріали не містять даних про існування таких обставин.

За клопотанням захисника, викладеним в апеляційній скарзі, апеляційним судом було організовано проведення відеоконференції із приміщенням Запорізького слідчого ізолятора для участі у розгляді справи підозрюваного ОСОБА_8 .

Згідно відомостей, які надійшли до апеляційного суду із Запорізького слідчого ізолятору, підозрюваний ОСОБА_8 від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою його захисника відмовився.

Враховуючи думку адвоката ОСОБА_7 та прокурора, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного, а також приписи ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливими здійснити розгляд апеляційної скарги адвоката, в якій питання про погіршення становища підозрюваного не ставиться.

Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка рішення слідчого судді вважала законним, обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважала, що підстави для застосування запобіжного заходжу у вигляді домашнього арешту відсутні, оскільки в іншому провадженні у відношенні ОСОБА_8 вже було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і він порушивши його умови, залишивши місце свого проживання у заборонений час, вчинив інший умисний тяжкий корисливий злочин, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який законом віднесено до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 6 років позбавлення волі.
Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі захисником підозрюваного не оспорюються.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Так, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, раніше неодноразово протягом тривалого строку відбував покарання в місцях позбавлення волі, маючи не зняті та не погашені судимості обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину менш ніж через 5 місяців після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, на цей час у Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (по якому йому вже обирався більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту), він не працює, суспільно-корисною працею не займається, постійного джерела доходу не має, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику вчинення ним інших аналогічних корисливих злочинів.

Тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих тяжких злочинів, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, свідчать про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
На думку колегії суддів, встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, який відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя встановив в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний раніше самостійно з`являвся за першою вимогою до слідчого та розуміє негативні наслідки від переховування, не можуть гарантувати виконання ним процесуальних обов`язків та утримати його від продовження злочинної діяльності.

Спростовані матеріалами провадження також і доводи захисника з приводу порушення права на захист підозрюваного, які полягали у незалученні захисника під час допиту ОСОБА_8 та повідомлення йому про підозру.
Так, стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює таке право на захист.

У статті 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

На підставі положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що особа є вільною у своєму виборі щодо залучення захисника в кримінальному процесі у разі, коли участь останнього не є обов`язковою для реалізації та захисту таких прав.

З повідомлення про підозру та протоколу допиту підозрюваного вбачається, що ОСОБА_8 було оголошено та роз`яснено права, передбачені статтями 20, 42 КПК України, у тому числі, право на захист, що підтверджується його особистими підписами. До того ж, ознайомившись зі своїми правами, ОСОБА_8 заявив, що під час проведення допиту участі захисника не бажає, що також підтвердив своїм особистим підписом (а.с. 12-14).
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 52 КПК України а також те, що ОСОБА_8 затриманий не був, він є повнолітнім, не є підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину, на спеціалізованих медичних обліках не перебуває, участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а тому, реалізуючи своє право на захист, підозрюваний на той момент обрав спосіб захищати свої права та інтереси самостійно, що не заборонено кримінальним процесуальним законом, не є порушенням його конституційних прав та свобод і не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказаний висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі 523/2195/16-к (провадження № 51-3178км18) та постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 676/3953/17 (провадження № 51-6306км18).

Доводи апеляційної скарги про те, що 14 квітня 2020 року ОСОБА_8 було доставлено до відділення поліції, де він фактично пробув до наступного дня, але протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України не складався, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи про фактичне перебування підозрюваного у відділенні поліції протягом всієї ночі є нічим необґрунтованим твердженням, будь-яких доказів на підтвердження цього захисник не надав.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2020 року, якою у відношенні ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4