Номер провадження: 11-кп/813/1146/20
Номер справи місцевого суду: 521/1213/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2020 року, якою відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павлівка Арцизького району Одеській області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстровного за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 21.03.2017 року Арцизьким райсудом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, який вироком Апеляційним судом Одеської області від 27.07.2017 р.скасований в частині призначеного покарання та йому призначено покарання 3 роки позбавлення волі;
- відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив в ухвалі, що до засудженого неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання у зв`язку з тим, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення. При цьому суд врахував дані про поведінку, а також те, що засуджений під час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. До Одеської виправної колонії (№ 14) прибув 23.09.2017 року. На виробництві установи не працевлаштований. За час відбування покарання характеризується негативно. Мав 4 стягнення, які погашено в установленому законодавством порядку, не має заохочень. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні. Враховуючи викладене, суд вважав, що засуджений не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою з таких підстав:

1) суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги всі дані, що свідчать про динаміку виправлення ОСОБА_8 , а саме те, що за весь строк відбування покарання він характеризується задовільно, в скоєному злочині розкаявся,

2) суд не врахував те, що по прибуттю до установи був працевлаштований і працював на виробництві установи і в теперішній час він також працює на виробництві установи різноробітником, до праці ставиться добре, матеріальний позов сплачує щомісячно через бухгалтерію установи;

3) поза увагою суду залишилось те, що він відвідує регулярно заходи соціально-виховного характеру, робить для себе позитивні висновки. Окрім того, він має сім`ю, підтримує соціальні зв`язки із рідними та близькими, одружений, має на утриманні 2 дітей та матір похилого віку,

4) суд не врахував дані про стан його здоров`я, а саме те, що він переніс операцію по видаленню нірки, є ВІЛ інфікованою особою з 2019 року та йому потрібен курс лікування у медичних закладах поза стінами місць позбавлення волі.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні захисник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк, натомість прокурор заперечувала проти апеляційної скарги засудженого та просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до припису п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Відповідно до положень ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту особової справи ОСОБА_8 видно, що він був засуджений 31.03.2017 року Арцизьким райсудом Одеської області, за ст.ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
27.07.2017 року вироком Апеляційного суду Одеської області вирок суду 1-ої інстанції від 31.03.2017 року скасований та ОСОБА_8 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. Початок строку: 27.07.2017 року, кінець строку: 27.07.2020 року.
Станом на час розгляду справи про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 строку призначеного покарання, під час тримання в Одеській УВП (№ 21) з 27.07.2017 по 28.07.2017 р., засуджений ОСОБА_8 зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Під час тримання в Ізмаїльській УВП (№ 22), з 28.07.2017 по 23.09.2017 р., зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. До Одеської виправної колонії (№ 14) прибув 23.09.2017 року. На виробництві установи не працевлаштований. За час відбування покарання характеризується негативно. Мав 4 стягнення, які погашено в установленому законодавством порядку, не має заохочень. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. №2, умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_8 був засуджений за вчинення умисного, тяжкого злочину проти власності і на день подачі клопотання відбув більш ніж 3/4 строку покарання, тобто він формально має право, за законом, на умовно дострокове звільнення.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Доводи клопотання та апеляційної скарги захисника зводяться до того, що ОСОБА_8 є тяжко хворою особою, працює різноробітником, що матеріалами справи не підтверджено та не надано таких доказів під час апеляційного розгляду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що засуджений, під час відбування покарання, не приймав участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, вину у інкримінованих йому злочинах визнав частково та повністю не відшкодував витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 1188 грн.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_8 відвідує регулярно заходи соціально-виховного характеру, робить для себе позитивні висновки, має сім`ю, підтримує соціальні зв`язки із рідними та близькими, одружений, має на утриманні 2 дітей та матір похилого віку, оскільки підтверджень цього апеляційному суду не надано, а навпаки, характеристика установи виконання покарань свідчить про протилежне.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення, тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в умовно достроковому звільненні засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та справедливою, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому не знаходить підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4