Справа № 204/2031/20
Провадження № 1-кп/204/521/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002605 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2019 року з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні малолітніх дітей немаючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості, укладеною під час досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 , в невстановленому слідством місці та період часу, у невстановленого слідством джерела, реалізуючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знайшов, тим самим незаконно придбав подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору масами 30,5842г, 4,8397г., 4,1252г., загальною масою 39,5491г, які відносяться до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить відповідно 27,8653г, 4,3819г, 3,7432г, загальною вагою 35,9904г.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу, обіг якого заборонено, без мети збуту, ОСОБА_6 приніс вищевказаний наркотичний засіб до свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно його зберігав.

28.12.2019 року в період часу з 17 год. 10 хвл. по 18 год.13 хвл. співробітниками поліції було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у останнього було виявлено та вилучено подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору масами 30,5842г, 4,8397г,4,1252г, загальною вагою 39,5491г, які згідно висновку експерта № 19/104-8/692 від 25.03.2020 року, відносяться до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить відповідно 27,8653г, 4,3819г,3,7432г, загальною вагою 35,9904г. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами) віднесений до таблиці 1 списку 1 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, а згідно Указу МОЗ України від 01.08.2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» (із змінами) вилучений у ОСОБА_6 наркотичний засіб не є невеликим розміром наркотичного засобу, обіг якого заборонено, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання, без мети збуту.

Умисні дії ОСОБА_6 , що виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, кваліфікуються за ч.1 ст. 309 КК України.

27 березня 2020 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт та в цей же день між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно до угоди підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину в обсязі підозри та висунутого йому обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному ним злочині, не чинив перешкод у проведенні слідчих та процесуальних дій під час проведення досудового розслідування. Обставиною, яка пом`якшує покарання, передбаченою ст. 66 КК України, під час проведення досудового розслідування є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, під час проведення досудового розслідування не встановлено. Внаслідок вчинення вказаного злочину ОСОБА_6 не було завдано значної шкоди суспільним інтересам чи інтересам конкретних осіб. Підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в обсязі підозри та висунутого йому обвинувачення. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_6 , передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком один рік, поклавши на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, беззастережно і добровільно визнає свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні угоди.
Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 березня 2020 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засідання вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання.
Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Згідно зі ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Крім цього, частиною першою ст. 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних даних, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Частиною 1 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.
Частиною 5 ст. 474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу.
Виконавши вищевказані дії, суд приходить до висновку, що умови вказаної угоди суперечать вимогам закону, оскільки ч. 1 ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінально покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання, щодо відповідності виду та розміру покарання, запропонованого в угоді, обставинам скоєного та особи обвинуваченого, суд констатує, що запропонований сторонами в угоді вид покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, не відповідає вищевикладеним положенням Кримінального закону, що регламентує призначення покарання.
Вказане виходить з розміру особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, загальною масою у перерахунку на суху речовину 35,9904 грама, який було вилучено у ОСОБА_6 , особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 цього Кодексу наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, суд доходить до висновку про те, що прокурором під час укладення угоди про визнання винуватості не були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України, оскільки в угоді про визнання винуватості не в повній мірі враховано тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які є істотні для відповідного кримінального провадження обставини, а тому мають підвищену суспільну небезпеку, зокрема, не повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад його призначення, а узгоджена в угоді міра покарання, не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 5 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами справ про звільнення особи від кримінальної відповідальності», згідно з якими щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює бажання виправити ситуацію, відшкодовує заподіяну злочином шкоду.
Приймаючи рішення про застосування вимог ст. 75 КК України при укладанні угоди та погодженні на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_6 прокурор фактично не навів переконливих доводів про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання. Однак, всі пом`якшуючі обставини, зазначені в угоді про визнання винуватості ОСОБА_6 , можуть бути обставиною для призначення йому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімального, передбаченого санкціями статей Особливої частини КК України, з реальним його відбуванням в місцях позбавлення волі.
Отже, призначення такого покарання, на думку суду, суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому, на даній стадії розгляду провадження, суд не надає оцінку доведеності винуватості особи, а виходить виключно зі змісту обвинувачення.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Згідно з п. 18 Постанови Пленуму, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження.
Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що умови угоди про визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_6 суперечать як вимогам Кримінально кодексу України так і Кримінальному процесуальному кодексу України, а тому не відповідають інтересам суспільства, що згідно п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови в затвердженні угоди, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 27 березня 2020 року укладеної між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 .
Оскільки угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 75 КК України, ст. ст. 314, 468, 470, 472, 474 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні угоди від 27 березня 2020 року укладеної між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості на підставі п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України та повернути обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості по кримінальному провадженню № 0002605 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2019 року з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України.
Ухвала суду про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1