УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Справа № 376/2/2019 Апеляційне провадження:11-кп/824/1183/2020 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,потерпілої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 шляхом проведення відеоконференцзв`язку, його захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянув матеріали кримінального провадження № 0000235 відносно ОСОБА_11 , з апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 , який представляє інтереси потерпілої ОСОБА_13 , та адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Сквирського районного суду Київської області від 5 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_11 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сквира Київської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з 26 листопада 2018 року.

ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Вироком з ОСОБА_11 присуджено стягнути:

на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 300 000 гривень;
на користь ОСОБА_13 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 83 000 гривень;

на користь ОСОБА_16 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 12 000 гривень;
на користь ОСОБА_17 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 12 000 гривень;
на користь ОСОБА_18 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 5 000 гривень;
на користь ОСОБА_13 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги;
на користь ОСОБА_16 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги;
на користь ОСОБА_17 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги;
на користь ОСОБА_18 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги;
на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у розмірі 126 616 грн.;
на користь ОСОБА_18 франшизу у розмірі 510 грн.;
на користь ОСОБА_18 2 500 грн. за проведення автотоваразнавчої експертизи.
Цим же вироком, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) наступні витрати:
на користь потерпілої ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 162 838 грн. 32 копійки та моральну шкоду у розмірі 8 141, 92 грн.;
на користь потерпілої ОСОБА_17 матеріальну шкоду у розмірі 20 744 грн. 77 копійки та моральну шкоду у розмірі 1 037 грн. 24 коп.;
на користь потерпілої ОСОБА_19 матеріальну шкоду у розмірі 2 675 грн. 24 копійки та моральну шкоду у розмірі 133 грн. 62 коп.;
на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду у розмірі 450 грн. 08 копійки та моральну шкоду у розмірі 22 грн. 50 коп.;
на користь потерпілого ОСОБА_18 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортногозасобу у межах страхового ліміту у розмірі 99 490 грн. та моральну шкоду у розмірі 497 грн. 45 коп.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та подані апеляційні скарги, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_11 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, яке він вчинив при наступних обставинах.

27 березня 2018 року, близько 0130 години, ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту а) Правил дорожнього руху України, (далі - ПДР), відповідно до яких «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 294 км + 100 м автодороги сполученням «Кременець - Біла Церква - Ржищів», поблизу села Кривошиїнці, Сквирського району Київської області, в напрямку до міста Ржищів, проявив самовпевненість, не стежив за дорожньою обстановкою, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів 2.3 б), д) ПДР, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», в порушення вимог пункту 10.1 ПДР, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», пункту 12.2 ПДР, відповідно до якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; та пункту 12.6 г) ПДР, відповідно до якого «поза населеними пунктами транспортним засобам на інших автомобільних дорогах дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год.», не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати керований ним транспортний засіб, рухався з перевищенням дозволеної на вказаній ділянці дороги швидкості руху та, не впевнившись у безпеці свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Folkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з причіпом «САНТЕИ 750-211», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_18 , який рухався у смузі руху в напрямку міста Кременець.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Е 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_20 загинула на місці події, пасажир автомобіля «Folkswagen LT 35», ОСОБА_17 отримала тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Е 200 К», ОСОБА_21 та пасажири автомобіля «Folkswagen LT 35», ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Не погодившись з вироком, адвокат ОСОБА_10 , який представляє інтереси потерпілої ОСОБА_13 , та адвокатом ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , подали апеляційні скарги на обґрунтування яких вказують наступне.

Так, адвокат ОСОБА_10 , в інтересах потерпілої ОСОБА_13 , в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржений вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок яким, ОСОБА_11 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років.

Крім цього, адвокат ОСОБА_10 просить стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_13 матеріальну шкоду (додаткові витрати на лікування) в розмірі 8,829 грн. 66 коп. (вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок), завдану кримінальним правопорушенням.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд поза увагою залишив позовну вимогу ОСОБА_13 в частині стягнення з ОСОБА_11 матеріальну шкоду (додаткові витрати на лікування) в розмірі 8,829 грн. 66 коп. (вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок) завдану кримінальним правопорушенням.
Крім цього, суд неправомірно (із-за м`якості) помилково застосував норму матеріального права, належним чином не мотивував свого рішення, призначивши міру покарання 6 років позбавлення волі, а не 8 років як зазначено в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить змінити вирок Сквирського районного суду Київської області від 5 грудня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, пом`якшити його та призначити покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.
Крім цього, просить зменшити розмір грошових коштів які підлягають стягненню з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної (не майнової) шкоди, на користь ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної і моральної (немайнової) шкоди та на користь ОСОБА_18 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_12 вказує, що суд не врахував обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_11 вперше притягнений до кримінальної відповідальності, в нього наявні стійкі соціальні зв`язки, він одружений, має постійне місце проживання з 2001 року, в наявності позитивна характеристика з місця проживання від місцевого депутата, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір пенсіонерку по інвалідності, має дохід від неофіційної роботи (ремонту транспортних засобів).
З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_11 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Крім цього, захисник ОСОБА_12 вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди на користь ОСОБА_7 стягнув з ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 300 000 гривень, що суперечить засадам розумності, виваженості, справедливості та є занадто високим, непомірним, розміром для засудженого.
Заслухавши доповідь судді, виступи представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 , який свою апеляційну скаргу підтримав та заперечив можливість задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту; захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який заперечив можливість задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та у питанні вирішення апеляційних вимог представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 поклався на розсуд колегії суддів; потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала свого представника; обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав доводи апеляційних вимог свого захисника та заперечував можливість задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої; прокурора, яка виступила проти обох апеляційних скарг і вважала оскаржений вирок законним, обгрунтованим, вмотивованим та справедливим, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони викладені у вироку та правильності юридичної кваліфікації скоєного обвинуваченим за ч.2 т. 286 КК України, ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, ґрунтуються на сукупності досить повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджених доказів, які повно та правильно викладені у вироку, отримали відповідну оцінку в плані належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - і достатності для висновків по суті кримінального провадження, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, ці висновки судова колегія не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 , то вони не можуть бути задоволені з наступних підстав.

При вирішенні питання про вид та міру основного і додаткового покарання, належного до відбування обвинуваченим за скоєне, суд першої інстанції, і це прямо вказано у вироку, пославшись на положення Рішення Конституційного суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004 щодо необхідності дотримуватися справедливості як однієї з основних засад права і вирішальним чинником у визначенні його як регулятора суспільних відносин, ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69 чи 75 КК України та переконання, що саме основне покарання у виді реального позбавлення його волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Зі вказаним рішенням колегія суддів погоджується, оскільки ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння, що, як правильно визнав суд першої інстанції, входить в якості кваліфікуючої обставини в склад кримінального правопорушення, допустив грубе порушення декількох правил дорожнього руху, що й призвело до наслідків, що настали, в тому числі смерть однієї потерпілої, спричинення тяжких тілесних ушкоджень другій потерпілій, середньої тяжкості тілесних чотирьом потерпілим, а також спричинення значної матеріальної, фізичної і моральної, в тому числі непоправної, шкоди багатьом особам.

За таких обставин призначення обвинуваченому покарання ближче до мінімального, про що просить в апеляційній скарзі його захисник, неможливе, бо порушить вказаний вище принцип справедливості і співрозмірності покарання тяжкості скоєного, навіть і з урахуванням згаданих цим апелянтом позитивних характеристик, сталих соціальних зв`язків ОСОБА_11 , наявності на його утриманні двох дітей та інших, вказаних в апеляційній скарзі відомостей.

Представник потерпілої ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_10 в апеляційному засіданні пояснив, що рішення подати апеляційну скаргу, в якій просити також і про скасування вироку в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_11 основне покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років визріло у нього та його довірительки після отримання апеляційної скарги захисника, який просив пом`якшити покарання його підзахисному до близького до мінімального, визначеного санкцією ч.2 ст. 286 КК України.

Судова колегія визнає, що у цьому конкретному випадку призначення максимально можливого основного покарання не буде відповідати принципу справедливості в силу надмірної суворості, бо не враховуватиме згадані стороною захисту позитивні характеристики винуватця, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, вжитих обвинуваченим заходів по частковому відшкодуванню потерпілим заподіяної матеріальної шкоди, висловленому обвинуваченим, в тому числі й в апеляційному засіданні, щирому каяттю у скоєному.

На цих підставах колегія суддів визнає, що призначене судом першої інстанції основне покарання ОСОБА_11 у виді реального позбавлення волі строком на шість років тяжкості скоєного та відомостям про особу винуватця в цілому відповідає і не може бути визнане явно несправедливим, як внаслідок надмірної м`якості, на що вказує представник потерпілої, так і внаслідок надмірної суворості, про що твердить сторона захисту, а тому в цих частинах апеляційні вимоги захисника і представника потерпілої залишає без задоволення.

Апеляційним порядком рішення про застосування додаткового покарання у виді максимального передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки, ніким оскаржене не було, втім, і з цим рішенням, з урахуванням кількості допущених порушень Правил дорожнього руху і тяжкості наслідків, що від цього настали, судова колегія погоджується.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_12 щодо невідповідності засадам розумності, виваженості, справедливості призначеного стягнення відшкодування за моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_7 , яке є занадто високим, непомірним, розміром для засудженого, то зі вказаним міркуванням колегія суддів не погоджується, маючи на увазі, що внаслідок скоєного цій потерпілій спричинено непоправну моральну шкоду - внаслідок грубих численних порушень Правил дорожнього руху, допущених ОСОБА_11 загинула єдина рідна їй людина, донька, отже вказана сума матеріальної компенсації за спричинену моральну шкоду має бути визнана розумним відшкодуванням, яке зменшенню не підлягає.

Отже, і в цій частині апеляційну скаргу сторони захисту судова колегія залишає без задоволення.
Відносно доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 про зміну вироку та стягнення з ОСОБА_11 матеріальної шкоди (додаткові витрати на лікування) в розмірі 8,829 грн. 66 коп. (вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок), то, як видно з матеріалів кримінального провадження, і це підтвердили в апеляційному засіданні учасники апеляційного розгляду, ці вимоги були подані до суду першої інстанції в ході судового розгляду, підтверджені відповідними медичними документами, які стороні захисту були відкриті, втім, будь-якого рішення про прийняття цих додаткових позовних вимог до розгляду, долучення позовної заяви і документів до матеріалів кримінального провадження суд у ході судового розгляду не приймав, самі ці документи ретельно не досліджувалися, а учасники судового розгляду з ними ознайомилися тільки в процесі відкриття матеріалів стороні захисту, будь-яких пояснень у зв`язку з ними не надавали, дослідження їх не проводилось і будь-якого рішення в цій частині суд першої інстанції не приймав.
За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості не лише безпосередньо дослідити вказані документи, а й прийняти за ними будь-яке рішення по суті, оскільки це виходитиме за межі компетенції суду апеляційної інстанції.

На цих підставах, а також маючи на увазі, що потерпіла ОСОБА_13 та її представник адвокат ОСОБА_10 надалі не позбавлені права захищати майнові права та інтереси в порядку цивільного судочинства, судова колегія в цій частині апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 залишає без задоволення.

Таким чином, не маючи приводів та підстав для зміни чи скасування вироку, визнаючи його законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, судова колегія повністю відмовляє в задоволенні апеляційних скарг.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України. колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 5 грудня 2019 року відносно ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: