Справа № 128/3016/19
Провадження №11-кп/801/156/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Вінож Мурованокуриловецького району, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2002 року за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, 24 лютого 2005 року згідно постанови Літинського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2005 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 12 днів.

По даній справі засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2011 року за вчинення злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, до 12 років позбавлення волі.
Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2011 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2011 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасовано та призначено покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в строк відбування покарання з 15 жовтня 2010 року по 18 жовтня 2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 17.03.2011, кінець строку відбування покарання 12.10.2024.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Залишаючи клопотання адвоката ОСОБА_7 без задоволення, суд обґрунтував своє рішення тим, що підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_8 немає, оскільки останній хоч і відбув більше 2/3 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою, що став на шлях виправлення, не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки та не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 82 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України у виді обмеження волі.
На думку адвоката, суд першої інстанції під час розгляду його клопотання поверхньо дослідив обставини, які характеризують особу засудженого, який став на шлях виправлення, режим утримання в колонії не порушував, має заохочення від адміністрації колонії, відбув 2/3 призначеного строку покарання, одружений, має 4 дітей, вину визнавав повністю та щиро розкаюється.
Крім того, характеристика засудженого ОСОБА_8 від 01.11.2019 не є об`єктивною, негативна оцінка є надуманою та із повним ігноруванням позитивних якостей засудженого.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги адвоката слід відмовити.

Мотиви Суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Також суд врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за умисні злочини, один раз був звільнений умовно-достроково, двічі йому надавався іспитовий строк, але на шлях виправлення він не став, знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин вбивство з особливою жорстокістю.
Крім того, вирішуючи питання про заміну ОСОБА_8 покарання на більш м`яке, суд враховує те, що відбування покарання у виді обмеження волі передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів.
Ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_8 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого ОСОБА_8 можливе в умовах обмеження волі Судом не встановлено.
Наявність лише 8 заохочень за весь час відбування покарання не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_8 під час всього строку відбування покарання.

Тому, районний суд враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, прийшов до висновку, що підстав для заміни покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 немає, оскільки засуджений хоч і відбув більше 2/3 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, а тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні клопотання за відсутності підстав для застосуванням до засудженого ОСОБА_8 умов ст. 82 КК України.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_8 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.

Застосуванню ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками ОСОБА_8 підлягав по відбуттю 2/3 частини строку покарання з 12.10.2019 (протокол № 33 від 25.10.2019 комісією установи відмовлено як особі, що не стала на шлях виправлення).
Крім того, відповідно до характеристики від 19.11.2019 (а.с. 42-43) за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не проявив готовності до самокерованої і правослухняної поведінки, не досяг ступеня виправлення визначеного вимогам ст. 82 КК України, до кримінальної відповідальності притягувався три рази та звільнявся умовно- достроково, що вказує на високий рівень можливого кримінального рецидиву, а також до засудженого застосовувалася ч. 5 ст. 72 КК України, що значно скоротила термін покарання.

У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки установи та комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання адвоката, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2019, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4