Справа № 635/4387/18
Провадження № 1-кп/635/494/2020
УХВАЛА

16 січня 2020 року Харківський районний суд Харківської області в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та

ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні в порядку частини третьої статті 331 КПК України вирішувалось питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а також згідно вимогами частини другої статті 331 КПК України про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Прокурор Прокуратури Харківської області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , вказавши на доцільність такого продовження, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частиною першою статті 177 КПК України, їх вагомість не зменшилась, а разом з тим наявні підстави, що свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до особи більш м`який запобіжний захід, на які вказують наступні обставини: дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, постійних доходів не має; тяжкість покарання, яка передбачена санкцією частини першої статті 115 КК України, а саме, позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується. Разом з тим, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ; можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, яких він знає та йому відомо про їх місця проживання, контактні телефони, до проведення їх допиту безпосередньо в ході судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишили на розсуд суду.
Обвинувачений запобіжного заходу у вигляді та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового засідання щодо доцільності продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 прийшла до наступного висновку.

У відповідності до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вимогами частини третьої статті 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів, тобто до 10 квітня 2018 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід було продовжено на підставі ухвал слідчих суддів, і в останнє згідно з ухвалою колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року застосування обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 18 січня 2020 року. Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 18 січня 2020 року.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, ніде не працює, не має офіційних джерел заробітну не має. З огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачується останній, колегія суддів прийшла до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, визначені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України: можливість переховування від суду, можливість впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи з приведеного вище, вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
Разом з тим, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Відтак, з огляду на все приведене вище, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено згідно статті 12 КК України до особливо тяжких злочинів, а санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.
Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , судова колегія виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкціями статей, які інкриміновані обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин виключає, на думку колегії суддів, застосування таких. Між тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Вирішуючи питання про доцільність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

У відповідності до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів, тобто до 10 квітня 2018 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід було продовжено на підставі ухвал слідчих суддів, і в останнє згідно з ухвалою колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року застосування обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів. Далі, на підстав ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року раніше обраний відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, який полягав в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці, тобто до 18 травня 2019 року включно. На підставі ухвали колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин наступної доби, на строк два місяці. Дія обраного запобіжного заходу на два місяці була продовжена на підставі ухвали колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року.

Відтак, строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 спливає 20 січня 2020 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом частини шостої статті 181 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді від позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжний захід, що має попередити виникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, у даному випадку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вирішуючи питання про продовження строку дії домашнього арешту застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я та міцність соціальних зв`язків, а також виконання ним всіх обов`язків обвинуваченого за останні декілька місяців.

З урахуванням встановлених при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ризику, передбаченого пунктом 1 та 3 частини першої статті 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , тяжкості злочину у сукупності з даними особи обвинуваченого, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що зазначені ризики продовжують існувати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло у період доби з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, з покладенням відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України на обвинуваченого обов`язків.

Вказані вище обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є всі підстави вважати, що обрана міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 177, 181, 194, 199, 331, 371-372 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання прокурора Прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 15 березня 2020 року включно.
Клопотання прокурора Прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин наступної доби.
Зобов`язати ОСОБА_6 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали в частині продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, визначити два місяці, тобто до 16 березня 2020 року включно.
Попередити ОСОБА_6 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_7 в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2020 року

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3