Номер провадження: 11-сс/813/544/20
Номер справи місцевого суду: 947/3568/20 1-кс/947/2971/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2020 року,-

встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000048 від 22.01.2020 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України та накладено арешт на майно, що було виявлене та вилучене 19.03.2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на пляшки з алкоголем без марок акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями які містили на собі марки акцизного податку.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 22.01.2020 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, розпочате за зверненням ОСОБА_11 про протиправні дії до осіб, які організували на території Одеської області та м. Одеси протиправну діяльність з виготовлення та продажу марок акцизного податку з зображенням голографічних захисних елементів та без них.
Під час проведення слідчих дій встановлено, що до реалізації злочинної схеми залучено низку осіб, які займаються зберіганням, перевезенням, можуть бути причетні до виготовлення, з метою використання при продажу товарів, а також збуту підроблених марок акцизного податку, у тому числі використання таких марок при продажу підакцизних товарів. Крім того, вбачається, що вказані особи можуть бути причетні до налагодженого незаконного виготовлення спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, з розміщенням у різних частинах території Одеської області потужностями для кожного циклу незаконного виробництва алкогольних напоїв, у тому числі кустарного виробництва напоїв елітних марок.
У кримінальному провадженні постановою від 23.01.2020 призначено судово-технічну експертизу документу за експертною спеціальністю 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів» щодо відповідності зазначених 26 марок акцизного податку України за способом виготовлення маркам акцизного податку, виготовленим на підприємстві, що здійснює випуск марок акцизного податку «Поліграфкомбінат «України». В результаті чого, отримано висновок експерта № 20-490 від 31.01.2020, відповідно до якого вказані марки акцизного податку не відповідають за способом виготовлення акцизним маркам, виготовленим на підприємстві, що здійснює випуск акцизних марок «Держзнак ПК «Україна», а також не відповідають за способом виготовлення маркам акцизного податку, виготовленим на підприємстві, що здійснює випуск марок акцизного податку «Поліграфкомбінат «Україна».
Серед іншого в ході проведення досудового розслідування встановлено, що незаконним виготовленням та зберіганням підакцизних груп товарів може бути причетна ОСОБА_10 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 19.03.2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, за адресою: м. Одеса, вул. Квітнева 3, було проведено обшук. В ході проведення обшуку приміщення будинку було виявлено та в подальшому вилучено пляшки із алкогольними напоями, які не містили на собі марки акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями, які містили на собі марки акцизного податку.
Слідчий суддя, посилаючись на те, що вилучені речі відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки можуть бути предметом кримінального правопорушення, а також зберегли на собі його сліди, та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; вони необхідні для проведення експертних досліджень, зокрема, технічної експертизи документів та хімічної експертизи, з метою підтвердження або спростування факту незаконної діяльності з виготовлення та продажу марок акцизного податку, а також незаконного виготовлення алкогольних напоїв, у тому числі кустарного виробництва напоїв елітних марок, прийшов висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, та проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з вказаним майном. Крім того, слідчий суддя зазначив, що не накладення арешту на вилучене майно може призвести до його відчуження або знищення, що, в свою чергу, призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого та повернути майно його власнику. Мотивуючи звернення до апеляційного суду зі скаргою, апелянт зазначає, що клопотання слідчого в районному суді було розглянуто за його відсутності та без його повідомлення про такий розгляд. Про існування оскаржуваного рішення апелянт дізнався лише 26.03.2020 року та невідкладно подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що слідчим суддею не було надано належної оцінки доводам слідчого та прокурора щодо об`єктивної необхідності накладення арешту, оскільки є очевидними обставини, що майно, яке було вилучено не може бути речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в оскаржуваній ухвалі майно, належить ОСОБА_7 , оскільки обшук проведено в будинку, який на праві власності належить його дружині, яка в свою чергу під час її допиту в якості свідка, пояснила, що вилучені пляшки з алкоголем належать її чоловіку ОСОБА_7 , який також був присутнім під час проведення обшуку та робив свої зауваження щодо проведення обшуку, які відображені в протоколі.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_7 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується строку звернення ОСОБА_7 з апеляційною скаргою, судом встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику ОСОБА_7 або його представника. Копія оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 судом не надсилалася. За твердженням апелянта про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_7 дізнався 26.03.2020 року та ним 31.03.2020 року подана апеляційна скарга. За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 пропущений не був, а тому поновлення не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, та прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч.1 ст.98 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Ініціювання слідчим та прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого у клопотанні, так і слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, на те, що є достатні підстави вважати, що вилучені пляшки з алкоголем без марок акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями які містили на собі марки акцизного податку є речовим доказом, оскільки зберегли на собі сліди злочину, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не відповідають вимогам закону.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000048 від 22.01.2020 року, долучених до клопотання слідчого, вказане кримінальне провадження зареєстроване за ч.2 ст.199 КК України, за фактом протиправної діяльності з виготовлення та продажу марок акцизного податку з зображенням голографічних захисних елементів та без них.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_7 або будь-якій іншій особі повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні, або є в даному кримінальному провадженні особою, яка за законом несе цивільну відповідальність. До клопотання слідчого не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого будь-ким до ОСОБА_7 . Посилання в клопотанні на те, що вилучені пляшки з алкоголем без марок акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями, які містили на собі марки акцизного податкузберегли на собі сліди злочину є безпідставними, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу, який би свідчив про такий факт.

Більш того, клопотання та матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, не містять будь-яких доказів, які б вказували на те, що вилучені під час обшуку вилучені пляшки з алкоголем без марок акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями, які містили на собі марки акцизного податку,мають відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.199 КК України, зокрема стосуються обставин виготовлення та продажу марок акцизного податку з зображенням голографічних захисних елементів та без нихта відповідають критеріям визначеним у ст.ст. 98, 168, 170 КПК України.

Доводи прокурора про те, що дане кримінальне провадження поєднано з іншим кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.204 КК України, визнаються апеляційним судом безпідставними та непереконливими, оскільки матеріали провадження таких даних не містять та не були надані прокурором в судовому засіданні апеляційного суду.

Крім того, апеляційний суд констатує, що матеріали, додані до клопотання не містять у собі відомостей про те, яке відношення має адреса м. Одеса, вул. Квітнева 3, за якою 19.03.2020 року проведено обшук, виявлено та вилучено арештоване ухвалою слідчого судді майно, оскільки долучені до клопотання матеріали кримінального провадження: заява ОСОБА_11 та рапорт старшого оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України ОСОБА_12 свідчать про те, що події можливого вчинення злочину, про які повідомив ОСОБА_11 та які досліджуються в даному кримінальному провадженні відбувались в с. Кучургани Роздільнянського району Одеської області.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного ОСОБА_7 майна, обмежувальних заходів.

За таких обставин ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце лише в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ст.98 КПК України.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскаржуваної ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та скасування накладеного арешту.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2020 року, якою задоволено клопотання т.в.о. слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000048 від 22.01.2020 року, та накладено арешт на майно, що було виявлене та вилучене 19.03.2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання т.в.о. слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000048 від 22.01.2020 року, що було виявлене та вилучене 19.03.2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на пляшки з алкоголем без марок акцизного податку, а також пляшки із алкогольними напоями які містили на собі марки акцизного податку.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4