Ухвала
Іменем України
05 травня 2020 року

м. Київ
справа № 456/738/18

провадження № 51-2144 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу директора Комунальне підприємство (далі КП) «Стрийводоканал» ОСОБА_4 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня

2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше

не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 272 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді штрафу в розмірі 200 (двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян),

що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч.1 ст. 272 КК, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 272 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян), що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч.1 ст. 272 КК, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення

до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Стрийводоканал» на користь ОСОБА_7 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , працюючого на посаді головного інженера КП «Стрийводоканал», та ОСОБА_6 , працюючого на посаді начальника виробництва КП «Стрийводоканал», визнано винними у тому, що вони, будучи особами, які зобов`язані дотримуватись правил безпеки під час виконання робіт

з підвищеною небезпекою на виробництві, не дотримались правил безпеки під час виконання аварійно - відновлювальних робіт в с. Миртюки Стрийського району Львівської області, оскільки там був порив водопроводу, і 18 липня 2016 року приблизно о 19 годині стався обвал траншеї, в результаті якого слюсаря ОСОБА_8 та майстра водопроводу ОСОБА_7 було присипано гравійним ґрунтом, внаслідок чого було спричинено їм тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу директора КП «Стрийводоканал» ОСОБА_4 , а вирок суду першої інстанції змінено. Стягнуто з Комунального підприємства «Стрийводоканал»

на користь ОСОБА_7 70 000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
У касаційній скарзі директора КП «Стрийводоканал» ОСОБА_4 , не оспорює правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини

та юридичної оцінки дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суть доводів касаційної скарги зводиться до прохання про зміну судових рішень виключно

в частині стягнення з КП «Стрийводоканал» на користь ОСОБА_7 моральної шкоди. Посилається на те, що стягнутий розмір моральної шкоди у сумі 70 000 гривень є надмірним і таким, що не відповідає засадам справедливості

і співрозмірності реальній вині цивільного відповідача. При цьому, цивільний відповідач добровільно визнає розмір моральної шкоди в сумі 35 000 гривень, як таку, що відповідає принципам справедливості та виваженості.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги директора КП «Стрийводоканал», колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою директора слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5

та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК,

та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі директором КП «Стрийводоканал»

не оспорюються та не заперечуються.
Скаржник порушує питання про зміну судових рішень лише в частині стягнення

з КП «Стрийводоканал» моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7

у розмірі 70 000 гривень, тобто її зменшення.
Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено,

що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником

під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається зі змісту судових рішень, доданих до касаційної скарги, рішення суду про стягнення з КП «Стрийводоканал» на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди, завданої злочинними діями посадовими особами вказаного підприємства, ґрунтується на вищевказаних положення закону.
Так, судом першої інстанції було враховано зміст ст. 1172 ЦК, а також той факт,

що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент події 18 липня

2016 року перебували з КП «Стрийводоканал» у трудових відносинах, винуваті

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК, а тому прийнято рішення про стягнення моральної (немайнової) шкоди саме з КП «Стрийводоканал».

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди та стягнення її з цивільного відповідача КП «Стрийводоканал», суд першої інстанції врахував, що для настання відповідальності за завдання шкоди необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи - працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, та яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.
Визначаючи розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки останній став інвалідом ІІІ групи, що призвело до істотних змін в його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані. Врахував доводи цивільного позивача про те, що внаслідок набутого каліцтва йому встановлено 40% втрати професійної працездатності і до кінця життя він повинен систематично проходити реабілітацію відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інвалідів. Також взяв до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважив на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, враховуючи принципи розумності

і справедливості, суд частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_7

та постановив стягнути на його користь 150 000 гривень моральної шкоди.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги директора КП «Стрийводоканал» щодо розміру стягнутої моральної шкоди, дав на них мотивовану відповідь й частково задовольнив вимоги цієї скарги.
Як зазначено в ухвалі суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди не в повній мірі було враховано засади розумності, виваженості та справедливості щодо стягнення судом першої інстанції з КП «Стрийводоканал» на користь ОСОБА_7 150 000 гривень моральної шкоди. Не було враховано й те, що ОСОБА_7 після отриманої травми більше двох років надалі продовжував працювати в КП «Стрийводоканал», звільнений з КП «Стрийводоканал» за власним бажанням

18 вересня 2018 року і станом на 28 січня 2020 року працевлаштований за своєю спеціальністю на іншому підприємстві, в матеріалах справи наявні підтвердження про виплату ОСОБА_7 КП «Стрийводоканалом» коштів в розмірі 35 000 гривень, а також не було надано належної оцінки твердженням КП «Стрийводоканал» щодо виплат ОСОБА_7 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Таким чином колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань ОСОБА_7 , яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість працювати у звичному ритмі та продовженні активного громадянського життя, інших негативних явищах, характер немайнових втрат та оцінила моральну шкоду у 70 000 гривень, змінивши вирок суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги

з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою директора КП «Стрийводоканал» ОСОБА_4 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3