Номер провадження: 11-кп/813/1505/20
Номер справи місцевого суду: 521/3783/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ? ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у рамках кримінального провадження №00000369 від 13.01.2019 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.06.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грибівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №00000369 від 13.01.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Сторона захисту та обвинувачені, заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у виді тримання під вартою до 26.06.2020 року.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів та жоден з більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Вважає ухвалу суду незаконною, а ризики, зазначені судом, не доведеними. Вказує, що в ухвалі не наведено жодних підстав неможливості обрання будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу. Зазначає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подане прокурором з порушенням процесуального строку на його подання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною, оскільки зазначені судом ризики не відповідають дійсності. Зазначає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подане прокурором с порушенням процесуального строку на його подання.
Заслухавши суддю-доповідача, захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг;провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Щодо доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в частині несвоєчасного подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до положень п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України, не входять до вказаного переліку та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 .

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , вбачається, що він є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази досліджені та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може здійснити спробу переховування від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились і продовжують існувати.
Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 .
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він є громадянином України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять та стороною захисту не підтверджено.
Крім того, захисником ОСОБА_7 не надано будь-яких документів на підтвердження заяви захисника, про наявність у обвинуваченого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої та, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази досліджені та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може здійснити спробу переховування від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які, на думку районного суду, свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення висунутого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 а також існування ризиків, того, що обвинувачені, які міцних соціальних зв`язків не мають, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує в разі визнання їх винними у скоєнні інкримінованих злочинів, можуть вчинити спроби переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

При розгляді апеляційних скарг обвинувачених, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними тяжкого та особливо тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 рокупро продовження обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 строку тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4