КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 13 травня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 та надбудови над вказаним об`єктом нерухомості, із забороною розпоряджатися (відчужувати) даний об`єкт нерухомості, та проведення будь-яких будівельних/ремонтних робіт.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то автор апеляційної скарги зазначає, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна та його представника, а копію прийнятого рішення останній отримав 13 квітня 2020 року.
Зокрема, власник майна зазначає про те, що він не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим або третьою особою, майно якого може бути арештоване. Крім того, у кримінальному провадженні не визначено потерпілого, виду нанесеної шкоди, її розміру та особи яка нанесла таку шкоду.

Звертає увагу на те, що в матеріалах провадження не міститься належних та допустимих доказів, які підтверджують той факт, що об`єктом арешту були вчинені дії, спрямовані на незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини та самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, а також про те, що арештована квартира, одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення і відповідає критеріям ст. 98 КПК України. При цьому, зважаючи на те, що згадана квартира не є матеріальним об`єктом, який може зберегти сліди кримінальних правопорушень, вона не підпадає під визначення речових доказів у кримінальному провадженні.

Наголошує ОСОБА_5 на тому, що він є адвокатом, і відповідно проведення обшуку у раніше вказаній квартирі, визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні та звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді саме старшим слідчим слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , суперечить чинному законодавству України.
Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу на відсутність облікової документації на будинок, охоронного договору на цей будинок, а також відсутність даного будинку в Державному реєстрі нерухомих пам`яток, вказує на те, що ч. 1 ст. 298 КК України не може бути застосована у даному кримінальному провадженні та слугувати підставою для арешту вищевказаної квартири.

ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна. При цьому, копію постановленого рішення ОСОБА_5 отримав 13 квітня 2020 року і вже наступного дня звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на згадане рішення, таким чином колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не пропущений.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 11 лютого 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000036, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 298 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , групою невстановлених осіб захоплено спільно домове горище і проводиться неузгоджене та самовільне, без дозвільних документів, будівництво додаткових поверхів у будинку, який є пам`яткою архітектури.
Крім того, виявлено факт псування пам`яток культури, а саме будинку АДРЕСА_2 , оскільки згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 22 листопада 1982 року № 1804, вказаний будинок визнаний пам`ятником архітектури охоронний № 24.
08 квітня 2020 рокустарший слідчий слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 та надбудови над вказаним об`єктом нерухомості, із забороною розпоряджатися (відчужувати) даний об`єкт нерухомості, та проведення будь-яких будівельних/ремонтних робіт.
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 09 квітня 2020 року клопотання слідчого задоволено.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів судового провадження, підозру у кримінальному провадженні № 0000036 не оголошено нікому.
За таких обставин, власник майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, тобто ОСОБА_5 , на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.
Разом з тим, з клопотання про арешт майна до слідчого судді звернувся старший слідчий слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга власника майна - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, як такого, що внесене до суду із порушенням вимог КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 та надбудови над вказаним об`єктом нерухомості, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 та надбудови над вказаним об`єктом нерухомості, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/2381/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1