ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/2640/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/819/133/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000049 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який дії в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2020 року, задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області в кримінальному провадженні №0000049 та відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою, строком до 18 березня 2020 року, включно із визначенням застави в розмірі 84080 грн.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального кодексу та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить скасувати зазначену ухвалу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник послався на відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, в порушення ст.199 КПК України слідчий звернувся із клопотанням пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали, та не навів обґрунтування причин пропуску такого строку, а слідчий суддя, призначивши таке клопотання до розгляду, допустив порушення ст.ст.116,199 КПК України.

На думку захисника прокурором не доведено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та неможливість застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. При цьому слідчим суддею не проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_8 не збирається переховуватися від органів досудового розслідування і суду, оскільки він хворіє на ВІЛ і планово, щомісяця, отримує ліки і залежний від них.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду. Заяви про забезпечення його участі в судовому засіданні не подавав.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, захисника, у судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України слідує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Як вбачається з матеріалів провадження слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 стт.307 КК України.

18 грудня 2019 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України (а.п.13).

19 грудня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (а.п.37).

17 лютого 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (а.п.41).

Згідно вказаних документів, ОСОБА_8 органом досудового розслідування підозрюється у тому, що він переслідуючи прямий умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбав наркотичну речовину, у 16 пластикових трубках, в яких речовина згідно висновків експертів Херсонського НДЕКЦ МВС України №2296-НР, №2-НР, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, загальною масою опію ацетильованого, в перерахунку на суху речовину, становить 0,2592 г. В подальшому ОСОБА_8 зберігав вказаний наркотичний засіб, зважаючи на розмір та фасування, з метою збуту за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції наркотику з незаконного обігу, 18 грудня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19 лютого 2020 року (а.п.43-47).
17 лютого 2020 року слідчий СУ ГУНП в Херсонській області за погодженням із прокурором звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, строк дії рішення місцевого суду яким підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, однак до вказаного терміну, для закінчення досудового розслідування потрібно виконати ряд процесуальних дій, при цьому ризики встановлені під час обрання підозрюваному запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати.
Задовольняючи частково клопотання, слідчий суддя виходив з обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а також того, що перебуваючи на волі останній буде мати можливість, вчинити дії передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.
Проаналізувавши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками слідчого судді.
Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться в: протоколі огляду від 18 грудня 2020 року, який проводився за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.54-55); висновках експертів Херсонського НДЕКЦ МВС України №2296-НР від 19 грудня 2019 року, 2-НР від 09 січня 2020 року (а.п.24-30); протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15 листопада 2019 року (а.п.34-36); протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо- відеоконтроль особи від 20 грудня 2019 року(а.п31-33.)
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).
Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів та не наділений повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх допустимості та достатності для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 із вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності достатніх доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження.
Що стосується висновку місцевого суду про наявність ризиків того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу злочину та особистості підозрюваного (його характеру, маральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального провадження (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань.
Враховуючи наведені в матеріалах провадження факти та обставини на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а також відомості, що характеризують особу підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку, що ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.
Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів не має, міцних соціальних зв`язків не має, перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 2003 року (а.п.52), неодноразово з 2003 року притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.54-55), у зв`язку із чим є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.
Таким чином, викладені обставини свідчать, що не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не збирається переховуватися від органів досудового розслідування і суду, оскільки він хворіє на ВІЛ і планово, щомісяця, отримує ліки і залежний від них, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідні обставини, щодо стану здоров`я підозрюваного та залежності від отриманих ліків, не підтверджені матеріалами провадження та не доведені стороною захисту.

Згідно відповіді ГО «Суспільного здоров`я та позитивних дій «Час життя» на запит адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 26 грудня 2019 року звертався до лікаря Миколаївського обласного центру паліативної допомоги (СНІД-центр) та отримав консультації соціального працівника та юриста (а.п.61).

Крім того, медична частина державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.
Будь яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_8 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» відмовили обвинуваченому у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не заслуговують на увагу.

Також, як вбачається із матеріалів кримінального провадження на теперішній час у ході досудового розслідування потрібно виконати ряд процесуальних дій, а саме: виконати вимоги ст.290 КПК України та надати сторонам кримінального провадження достатній час для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування; скласти обвинувальний акт.
При цьому 17 лютого 2020 року слідчим СУ ГУНП в Херсонській області, на підставі доручення прокурора про виконання вимог ст.290 КПК України, здійснено повідомлення підозрюваному ОСОБА_8 та адвокату ОСОБА_7 про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.п.56).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведені обставини є такими, що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги захисника, щодо недоведеності підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу, слід визнати необґрунтованими.
Слідчим суддею також визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розмір якого відповідає вимогам ст. 182 КПК та його не можна визнати таким, що є непомірним для підозрюваного.
Визначений слідчим суддею у порядку ст. 183 КПК України розмір застави адвокатом не оспорюється.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо порушення слідчим строку на подання клопотання про продовження дії запобіжного заходу, то вони на думку суду є непереконливими, оскільки кримінальний процесуальний кодекс не передбачає, що наслідком пропуску визначеного ч 1 ст. 199 КПК строку, має бути відмова у задоволенні клопотання чи його повернення.
Інші твердження сторони захисту були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких апелянт просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4