ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1762/20 Справа № 183/7909/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001212 від 25.06.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Афанасівка Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 15.07.2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.153, ч.2 ст.185, ч.3 с.185, ч.1 ст.304, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі,
- 23.06.2017 року звільнений з Солонянської виправної колонії №21 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 2,10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.4 ст.152 КК України - у вигляді 12 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15, п.п. 2,10 ч.2 ст.115 КК України - у вигляді 14 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.
Цивільний позов законних представників малолітньої потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на їх користь грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21 176 гривні 16 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства з малолітньою, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.153 КК України в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017, а також за закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині, поєднане із зґвалтуванням за наступних обставин.
25.06.2018 року приблизно об 15.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , побачив раніше незнайому малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по дорозі, і в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на її зґвалтування, реалізуючи який одразу, тобто 25.06.2018 року приблизно об 15.05 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, схопив за руки малолітню ОСОБА_11 та затягнув її в кущі, де, схопив малолітню ОСОБА_11 в місці розташування життєво важливих органів - шию та здавив, в результаті чого остання втратила свідомість, після чого ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, в той час, коли малолітня ОСОБА_11 знаходилася у непритомному стані, із застосуванням фізичного насильства, всупереч волі потерпілої, керуючись метою задоволення статевої пристрасті, вступив з нею у статеві зносини, вчинивши насильницький статевий акт природним способом, під час якого, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: травматичного ушкодження промежини, з розривом піхви, прямої кишки, сфінктерів, тощо, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_7 зґвалтував малолітню, тобто вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України.
При цьому, під час ґвалтування малолітня ОСОБА_11 прийшла до тями та почала кликати на допомогу, і в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на її умисне вбивство, поєднаний із зґвалтуванням, реалізуючи який одразу, тобто 25.06.2018 року приблизно об 15.25 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у місці вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , діючи умисно, застосовуючи фізичну силу, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої, дістав із заднього кармана своїх штанів невстановлений під час досудового розслідування колючо-ріжучий предмет та наніс малолітній ОСОБА_11 два удари в місце розташування життєво важливих органів - шию, від яких у потерпілої почалась кровотеча, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді двох колото - різаних ран на шиї, по бокових поверхнях шиї; пошкодження та садна в різних частинах обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого ОСОБА_7 , вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства малолітньої ОСОБА_11 , поєднаного із зґвалтуванням до кінця, покинув місце скоєння злочину, але вказаний злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки, після того як ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочинів, потерпіла ОСОБА_11 була виявлена батьками та їй надано медичну допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність, та направити кримінальне провадження на нове досудове розслідування або на новий судовий розгляд.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при розгляді кримінального провадження він неодноразово усно заявляв клопотання про наявність фізичного та психологічного тиску зі сторони працівників поліції, тому він погодився на вимоги слідчого, оскільки боявся за своє життя та підписав зізнання. Обвинувачений наполягає на новому судовому розгляду для підтвердження його невинуватості.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому обвинувачений пояснив, що в нього не було умислу на вбивство дитини, визнав лише факт її зґвалтування.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність, вважала вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи обвинуваченого про наявність підстав для призначення нового судового розгляду кримінального провадження та відсутності доказів вчинення ним інкримінованих злочинів, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не можуть бути визнані обґрунтованими та не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2227-VIІІ від 06.12.2017 р.) та ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115 КК УКраїни.
Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за які його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.
За матеріалами справи, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в скоєнні зґвалтування та спричиненні тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_11 визнав повністю, при цьому не визнаючи вини у вчиненні замаху на її вбивство, та показав, що 25.06.2018 року в денний час доби, вживши алкогольні напої, він проїжджав на своєму велосипеді через с. Івано-Михайлівка Новомосковського району в напрямку м.Новомосковськ, де зустрів дівчинку, до якої підійшов запитати про час, потім схватив її за руку, затягнув до кущів, де здавив її за шию, від чого вона знепритомніла і вступив з нею в статеві зносини. Потім лезом зі станка для гоління, яке в подальшому він викинув, наніс їй ушкодження шиї, зазначені в обвинуваченні, а, побачивши кров, став прикладати свою сорочку до горла дівчини та зупинив кровотечу і, залишивши непритомну дівчину на місці злочину, поїхав. Від більш детальних показань відмовився, мотивуючи тим, що ряд речей він не пам`ятає в зв`язку зі станом алкогольного сп`яніння, а також тим, що з плином часу він бажає все забути і згадувати вказану подію не бажає. Наполягав, що умислу на вбивство дитини він не мав, однак пояснити мету спричинення тілесних ушкоджень лезом не зміг.
В апеляційній скарзі обвинувачений стверджував про свою невинуватість у вчиненні злочинів, однак в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, як і в суді першої інстанції, він підтвердив свою вину у вчиненні зґвалтування малолітньої дитини та заперечував замах на її вбивство, оскільки такого умислу не мав.
Разом з тим, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цих злочинів знайшла своє підтвердження безпосередньо дослідженими під час судового розгляду за обставин, зазначених у вироку, в суді першої інстанції доказами і апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність умислу на вбивство малолітньої потерпілої, а не лише її зґвалтування.
Так, згідно з показами представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції, остання пояснила, що ОСОБА_11 є її донькою і 26.05.2018 року вона знаходилася на роботі, коли о 15.03 годині їй подзвонила донька та повідомила, що її зґвалтував невідомий їй чоловік та вона лежить у кущах біля одного з домоволодінь мешканців їх села. Вона зателефонувала чоловікові та сину, з якими зустрілись у вказаному дочкою місці та згодом знайшли її в свідомості, а її одяг був розірваний та в крові, а на шиї було 2 порізи з правої сторони та спереду, вона викликала поліцію та швидку допомогу, з якою вони з донькою були доставлені в лікарню м. Новомосковськ, а потім їх направили до лікарні в м.Дніпро, чоловік та старший син залишилися на місці злочину.
Зазначені покази представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 повністю підтверджуються та узгоджуються з показами представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 - батька та брата малолітньої потерпілої відповідно, а також свідка ОСОБА_14 , яка є її бабусею.
При цьому, згідно з поясненнями свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції, вранці цього дня він зустрів раніше незнайомого ОСОБА_7 , проходячи через двір сусідів, обличчя якого він запам`ятав, оскільки він запитав у нього дорогу до с. Губиниха. А після того, як матір повідомила про скоєний злочин стосовно її сестри, прибувши на місце події, він побачив біля Софії лежала сорочка з нашивками на рукавах, які він бачив у ОСОБА_7 і зрозумів хто скоїв цей злочин. Він одразу поїхав в сусіднє село Євецько-Миколаївку, де в магазині попередив про небезпечного чоловіка на велосипеді, описавши його зовнішність, а згодом йому зателефонували та повідомили, що бачили описану ним підозрілу особу, куди він одразу поїхав, зустрівши по дорозі працівників поліції, яким розповів вказані обставини і вони поїхали разом в сторону с. Вільне, де зустріли ОСОБА_7 , який їхав на велосипеді, а на його одязі були плями, схожі на кров.
Аналогічні покази були надані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_15 , який на час вчинення злочину працював в патрульній поліції і разом з напарником ОСОБА_16 , братом малолітньої потерпілої затримали ОСОБА_7 , якого зустріли на в`їзді в с.Вільне на велосипеді.
Крім того, під час проведення слідчого експерименту 26 червня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_17 , в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , він показав місце вчинення злочинів, де розказав та показав на статисті обставини вчиненого, а саме на місці скоєння злочину, яке розташоване між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вказав, що 25.06.2018 року він їхав на велосипеді в напрямку м. Новомосковська, і зустрів раніше незнайому дівчину на узбіччі проїзної частини, підійшов до неї, схопив за руки та перетягнув її на іншу вулицю через балку в кущі, де придушив її рукою, щоб вона не кричала, від чого дівчина втратила свідомість, після чого він її роздягнув та зґвалтував, природним чи не природним способом він не пам`ятає. Коли дівчина прийшла до тями, він, злякавшись наслідків, вважаючи, що дівчина розкаже про скоєне насилля, дістав з задньої кишені своїх штанів лезо від бритви та порізав їй горло, звідки пішла кров. Потім, намагаючись зупинити кровотечу, він зняв свою сорочку та приклав її до шиї дівчини. Після чого з місця скоєння злочину він поїхав на своєму велосипеді, який до цього залишив в траві на узбіччі проїзної частини вул. Центральної, залишивши дівчину лежати без тями. Доповнив, що він був одягнений в спортивні штани у білу полосу, та міліцейську сорочку, яку він знайшов в дачному будинку, який розташований біля електричної опори №2т ГР2395, разом з капелюхом світлого кольору. Пояснив, що коли він поїхав з місця події, дівчина була живою, так як дихала (т.3 а.п.20-26).
Відповідно до висновку експерта №26С/е від 25.09.2018 року за даними медичної документації та при огляді у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- колото-різаного поранення шиї, яке розпочинається раною на передній поверхні шиї у нижній третині по центру та дещо праворуч, далі переходить в раньовий канал, який йде від центру та ліворуч, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини та який на глибині 4см сліпо закінчується; та колото-різаного поранення шиї, яке розпочинається раною на лівій бічній поверхні шиї в середній третині, далі переходить в раньовий канал, який йде зверху вниз та дозаду, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини та який на глибині 5см сліпо закінчується, які (як і кожне окремо), відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), спричинені не менш від як 2-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область шиї по центру у напрямку від центру та ліворуч та в область шиї ліворуч у напрямку зверху вниз та дозаду, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран, наявністю раньових каналів та їх напрямком;
- травматичного ушкодження промежини з раною від області задньо-прохідного отвору, з формуванням посттравматичної клоаки з розривом задньої стінки піхви на глибину до 5 см, розриву передньої стінки прямої кишки до перехідної складки на протязі 5 см, з повним розривом внутрішнього та зовнішнього сфінктерів по передній поверхні, а також ушкодженням промежини, ушкодженням брижі по перехідній складці до 4см, з наявністю гематоми в позачеревному просторі по ходу правого придатку, з явищами калового перитоніту та розвитком в посттравматичному періоді непрохідності, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) переважно в область задньо-прохідного отвору, що підтверджується характером та локалізацією виявлених у неї тілесних ушкоджень, яким міг бути і напружений статевий член або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги в ЦРЛ м. Новомосковська, тобто 25.06.2018 року.
На момент проведення судово-медичної експертизи обстеженій не повних 11 років, згідно п. 2.1.1. «Правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 експертиза встановлення статевої зрілості в Україні проводиться, щодо осіб жіночної статі з 14 до 18 років при ранньому початку статевого життя.
Локалізація та характер виявлених у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановленого при проведенні судово-медичної експертизи не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 26.06.2018 року (т. 2 а.п. 211-218).
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції 31.03.2020 року ОСОБА_7 підтвердив свої покази, надані під час слідчого експерименту 26 червня 2018 року, вказав, що вони відповідають дійсності, тоді пам`ятав та розповідав, жодного психологічного та фізичного впливу під час його проведення не застосовувалися, а його звернення стосується інших процесуальних дій під час затримання 25.06.2018 року та в райвідділку, де до нього працівниками поліції здійснювались незаконні методи.
При цьому судом першої інстанції проаналізовано проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 з точки зору його допустимості, враховуючи наявність кримінального провадження, відомості за яким внесено до ЄРДР за №0000706 від 12.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України за заявою ОСОБА_7 та дійшов висновку, що ця слідча дія відповідає вимогам ст. 86 КПК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Також відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та диском до нього (т.3 а.п.124) від 14.09.2018 року, згідно з яким малолітня потерпіла ОСОБА_11 в присутності свого законного представника - ОСОБА_10 , педагога ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , на фотознімку №2 впізнала за загальними рисами обличчя особу, яка 25.06.2018 року на вул. Папаніна с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вчинила відносно неї злочин, а саме ОСОБА_7 (т.2 а.п.131-133).
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що в нього не було умислу на вбивство малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , апеляційний суд оцінює критично і вважає їх способом захисту від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та як реалізацію своїх процесуальних прав.
Встановлені судом обставини не можуть свідчити про відсутність умислу на вбивство малолітньої потерпілої, з огляду на характер та послідовність дій обвинуваченого, використання ним знаряддя злочину та механізм його застосування, який завідомо для нього повинен був призвести до смерті потерпілої за відсутності для цього об`єктивних перешкод, зокрема зустрівши незнайому малолітню дитину по дорозі, розуміючи її безпорадний стан та діючи з прямим умислом, силою затягнув її в кущі, здавивши життєво важливий орган шию, від чого вона втратила свідомість, а в цей час обвинувачений почав здійснювати стосовно неї насильство, а коли дівчинка прийшла до тями зрозумів, що остання зможе закричати та кликати на допомогу, умисно завдав їй тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран у життєво важливий орган шию, усвідомлюючи, що ці дії призведуть до смерті дитини.
При цьому, пояснення обвинуваченого, що він намагався зупинити кровотечу, тому зняв сорочку і приклав до шиї дитини, однак мету спричинення їй цих тілесних ушкоджень він не міг пояснити суду, не спростовують наявність умислу на вбивство дитини, оскільки, здійснивши зґвалтування дитини та двічі завдавши їй колото-різаних ран шиї, залишивши дівчинку в крові, в безпорадному важкому стані у кущах, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, ОСОБА_7 покинув місце злочину і не міг не знати, що ці дії можуть позбавити життя дитини, що свідчить про його бажання настання наслідків у виді її смерті, однак з причин, що не залежали від його волі, дівчинка зателефонувала своїй матері та розповіла, де перебуває і що відбулося з нею, завдяки чому їй була надана медична допомога.
Отже, доказами дослідженими в суді першої інстанції доведена наявність умислу ОСОБА_7 саме на вбивство малолітньої потерпілої ОСОБА_11 і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України є правильною.
Що стосується доводів обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів з боку працівників поліції під час досудового розслідування кримінального провадження з метою змусити визнати його провину в замаху на умисне вбивство потерпілої, то за цим фактом були внесені відомості до ЄРДР за №0000706 від 12.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 365 КК України, а досудове розслідування доручено здійснювати СУ ТУ ДБР у м. Полтаві та відповідно до наданого в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції витягу з ЄРДР дане кримінальне провадження було закрито 03.06.2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутності події кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи обвинуваченого про наявність підстав для нового розгляду, оскільки жодних конкретних посилань які саме істотні порушення були допущенні судом, що є безумовною підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду, ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційного суду ним не наведено.
На думку апеляційного суду, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.
Також, апеляційний суд погоджується зі встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я і статевої недоторканості малолітньої дитини, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за злочин проти статевої свободи і статевої недоторканості особи, на обліку у лікаря-нарколога та фтизіатра не перебуває, а у лікаря-психіатра перебуває з діагнозом легка розумова відсталість, має постійне місце проживання, за останнім місцем відбування покарання характеризувався негативно, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, врахував також думку представників малолітньої потерпілої, які наполягали на суворому покаранні.
На переконання апеляційного суду, обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для досягнення його цілей, а також відповідає даним про особу обвинуваченого та принципу Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини та досягнення легітимної мети покарання.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого, у зв`язку з чим вона задоволенню не підлягає, а відтак вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4