Справа № 172/1103/18
Провадження № 1-кп/185/212/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2019 року м.Павлоград
Дніпропетровської області
Коллегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6
захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогригорівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розведеного, працюючого за договорами, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13 грудня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.289, ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, без конфіскації майна, з іспитовим строком два роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Обвинувачений ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_6 , а також брат потерпілого - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є односельцями та знайомими між собою особами.
06 серпня 2018 року, близько 21.40 год ОСОБА_9 разом із ОСОБА_12 прибули до території домоволодіння по АДРЕСА_2 де проживав ОСОБА_11 .
Останній у компанії зі своїм братом ОСОБА_6 , вживали алкогольні напої.
В той же день, раніше за часом, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 повернули власнику автомобільний причеп, який вони напередодні запозичили у тимчасове користування у ОСОБА_6 .
Під час цієї події було з`ясовано, що автомобільний причеп потерпілого, яким користувалися зазначені вище особи отримав незначні механічні пошкодження.
З цього приводу, під час перебування на території домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вичерпати вказаний інцидент, зазначені вище особи, в якості примирення, за ініціативою потерпілого ОСОБА_6 , домовилися вжити алкогольні напої.
Разом з тим, в той же час, та в тому ж місці, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.
Під час зазначеного конфлікту, потерпілий ОСОБА_6 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та сів відпочити на водійське сидіння належного йому автомобіля марки ВАЗ 2105 НОМЕР_1 білого кольору, нецензурною лайкою образив обвинуваченого ОСОБА_9 , який, в свою чергу, мав намір у відповідності до узгоджених раніше домовленостей, на автомобілі потерпілого поїхати селом за алкогольними напоями.
У відповідь на словесну образу, керуючись неприязним ставленням, що раптово виникло у обвинуваченого до потерпілого внаслідок словесного конфлікту та образи, висловленої потерпілим на адресу обвинуваченого, останній, маючи умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому два удари правою рукою в праву частину його обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше, як три тижні (21 день) у вигляді параорбітальної гематоми праворуч та струсу головного мозку.
Після вказаної події ОСОБА_12 та брати ОСОБА_13 продовжили вживати алкогольні напої.
В той же час у ОСОБА_9 , який продовжував перебувати у зазначеному вище місці, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 2105 НОМЕР_1 білого кольору, що належав потерпілому ОСОБА_6 та перебував на подвір`ї буд. АДРЕСА_2 .
На відстані, приблизно 1 км від початку руху автомобілем, яким незаконно заволодів ОСОБА_9 , у вказаному транспортному засобі закінчилося пальне, автомобіль зупинився, та згодом, за заявою потерпілого, щодо незаконного заволодіння ним, був виявлений працівниками поліції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 частково визнав свою провину у вчиненні інкримінованого злочину та показав, що він, потерпілий ОСОБА_6 , брат останнього - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є знайомими між собою, та односельцями.
06 серпня 2018 року, близько 21.40 год., він, разом із ОСОБА_12 прибули до території домоволодіння по АДРЕСА_2 де проживав ОСОБА_11 , який разом зі своїм братом потерпілим ОСОБА_6 вживали алкогольні напої.
В той же день, раніше за часом, він та ОСОБА_12 повернули потерпілому автомобільний причеп, який вони напередодні запозичили у тимчасове користування для перевезення металобрухту.
Під час цієї події було з`ясовано, що автомобільний причеп потерпілого, яким вони користувалися,мав незначні механічні пошкодження.
З цього приводу, під час перебування на території домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вичерпати вказаний інцидент, вони, в якості примирення, за ініціативою потерпілого ОСОБА_6 , домовилися вжити алкогольні напої.
Разом з тим, в той же час, та в тому ж місці, між потерпілим ОСОБА_6 та ним виник словесний конфлікт. На його переконання, словесний конфлікт спровокував потерпілий, який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння.
Під час зазначеного конфлікту, потерпілий ОСОБА_6 , сів відпочити на водійське сидіння належного йому автомобіля марки ВАЗ 2105 НОМЕР_1 білого кольору, та образив його нецензурною лайкою.
У відповідь на словесну образу, керуючись неприязним ставленням, що раптово виникло у нього до потерпілого внаслідок словесного конфлікту та образи, висловленої потерпілим на його адресу, він наніс потерпілому два удари правою рукою в праву частину його обличчя.
На цьому конфліктна ситуація завершилася, ОСОБА_12 та брати ОСОБА_13 продовжили вживати алкогольні напої, а він, в свою чергу, мав намір у відповідності до узгоджених раніше домовленостей, на автомобілі потерпілого поїхати селом за для придбання алкогольних напоїв.
Для цього він зайшов до будинку ОСОБА_11 , взяв ключі від автомобіля, належного потерпілому ОСОБА_6 , сів до вказаного автомобіля та разом з ОСОБА_12 поїхали на зазначеному автомобілі селом, з метою придбати алкогольні напої.
На відстані, приблизно 1 км від початку руху, у вказаному транспортному засобі закінчилося пальне, автомобіль зупинився. Він пішов додому , аби придбати пальне, а ОСОБА_12 залишився в автомобілі. Тієї ж ночі, автомобіль був затриманий працівниками поліції.
Додав, що повністю погоджується з експертними висновками щодо вартості автомобіля потерпілого та стосовно того, що умисно завдав потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше, як три тижні (21 день) у вигляді параорбітальної гематоми праворуч та струсу головного мозку.
Зауважив, що не вважає решту своїх дій злочинним, оскільки під час перебування на подвір`ї односельця вони всі разом, у тому числі і за участі потерпілого, вели розмову про те, аби на автомобілі останнього поїхати та придбати алкогольні напої, що він і зробив. Наміру незаконно заволодівати транспортним засобом потерпілого, застосовуючи за для цієї цілі насильство, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого він не мав, оскільки був добре знайомий з останнім, та мав добрі відносини.
Винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів підтверджується такими доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що повністю підтверджує показання обвинуваченого в тій частині, що в день вчинення обвинуваченим злочину вони в компанії з братом, племінником, обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перебували на території домоволодіння брата. Під час спілкування, дійсно, між ними була домовленість про те, що обвинувачений купить «могорич», оскільки того дня, обвинувачений, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 брали у нього в користування авто- причеп. Перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, він сів відпочити на переднє водійське сидіння власного автомобіля. В цей же час у нього виник конфлікт з обвинуваченим. Останній наніс йому удари кулаком по обличчю, та витяг з автомобіля, де він сидів під час словесного конфлікту. Згодом обвинувачений, разом з ОСОБА_15 , на його автівці поїхали по селу за спиртними напоями. Як у авто сів ОСОБА_15 він не бачив. Вони довго не поверталися, а тому він вирішив налякати їх, в зв`язку з чим подав відповідну заяву до поліції.
Разом з тим, під час додаткового повторного допиту потерпілого останній повідомив суду, що не надавав дозволу обвинуваченому на управління належним йому транспортним засобом. Обвинувачений проти його волі виїхав з подвір`я будинку брата, при цьому, ключі від автомобіля обвинувачений взяв у будинку брата, де вони лежали на столі.
Додав, що вимог передати йому автомобіль обвинувачений в той час, коли наносив йому удари по обличчю, не пред`являв. Просить суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_17 підтвердив суду правильність наданих експертних висновків, щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості виявлених у потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, та зазначив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути спричинені за умов та обставин, на які вказує обвинувачений, тобто в той час, коли потерпілий знаходився у положенні сидячи в автомобілі, а обвинувачений, в той же час, в положенні стоячи наносив йому удари в праву частину обличчя.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні також показав, що 06.08.2018 року ввечері він, на своєму подвір`ї, разом зі своїм братом потерпілим у справі та племінником вживали спиртні напої. Брат приїхав до нього на власному авто ВАЗ 2105. Авто стояло у дворі, а ключі від автівки брат залишив у приміщенні будинку, на столі. Згодом до нього у двір прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які приєдналися до їх компанії. В певний час він відійшов з двору до сусідів, а коли повернувся у дворі не було вже а ні потерпілого, а ні обвинуваченого, а ні автомобіля потерпілого.
Свідок ОСОБА_18 дружина потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що про вчинений злочин відносно її чоловіка та його автомобіля вона дізналася від невістки. Остання подзвонила та повідомила, що потерпілий прийшов до дому у нетверезому стані, лице у нього було побите. Він повідомив, що напередодні, на подвір`ї у брата потерпілого, де вони вживали спиртні напої, його побив ОСОБА_14 , який згодом, без його дозволу, кудись поїхав на його автівці….
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що 06.08.2018 року, разом з обвинуваченим, брали у потерпілого в аренду на день автомобільний причеп. Під час перевезення металобрухту вони пошкодили один з елементів причепу, що належав потерпілому. Коли причеп повертали потерпілому, домовилися вирішите це питання за так званий «могорич». Увечері він разом з ОСОБА_14 прибули до будинку брата потерпілого. Потерпілий та його брат перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. Потерпілий також намагався у такому стані їхати на автомобілі. Під час спілкування обвинуваченого та потерпілого з цього приводу між ними відбувся словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_14 вдарив потерпілого ОСОБА_13 у обличчя кулаком. Згодом він та брати ОСОБА_13 допили алкоголь, в зв`язку з чим він, разом з ОСОБА_14 на автомобілі потерпілого поїхали селом в пошуках спиртних напоїв. Під час руху в автомобілі потерпілого скінчився бензин. ОСОБА_14 пішов шукати пальне, а він заснув в автомобілі.
Додав, що намірів заволодівати автомобілем потерпілого вони не мали, а поїхали на автомобілі потерпілого селом, аби відшукати спиртні напої, оскільки домовилися купити потерпілому «могорич».
Колегія суддів вважає наступні докази такими, що підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень.
Протокол прийняття заяви про вчинений злочин, яким потерпілий ОСОБА_6 вночі 07.08.2018 року повідомив правоохоронний орган про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , із застосуванням насильства, що не є небезпечним для його здоров`я, незаконно заволоділи його автомобілем.
Протокол огляду території домоволодіння буд. АДРЕСА_2 , яким встановлено місце вчинення злочину та відсутність автомобіля потерпілого на території вказаного домоволодіння, що належить брату потерпілого.
Протокол огляду автомобіля ВАЗ 2105 від 07.08.2018 року, яким встановлено місце знаходження автомобіля потерпілого Шаповала адміністративна територія с. Новогригорівка, Васильківського району, вилучені сліди пальців рук з автомобіля.
Висновком експерта № 206/70 від 28.08.2018 року, яким встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 були спричинені легкі тілесні ушкодження, що утворилися одномоментно, не менше ніж від однієї травматичної дії, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше, як три тижні (21 день) у вигляді параорбітальної гематоми праворуч та струсу головного мозку.
Колегія суддів констатує, що відповідно до заборони, визначеної законом, виходячи зі змісту вимог ст.ст. 26, 337 КПК України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого та розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення. Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, але лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Аналізуючи показання обвинуваченого, співставляючи їх з обвинуваченням що інкримінується ОСОБА_9 , з показаннями потерпілого, свідків, письмовими процесуальними доказами, показаннями експерта та висновками відповідних експертиз, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинуваченим ОСОБА_9 за наведених у вироку обставин було вчинено злочини, які відносяться до категорії злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи, а також проти безпеки руху та експлуатації транспорту.
Приходячи до вказаного висновку колегія суддів враховує, що як обвинуваченим, так і потерпілим та свідками , тобто безпосередніми очевидцями злочинних дій обвинуваченого в судовому засіданні, а також свідченням експерта, та експертним висновком з цього приводу було підтверджено, що під час спілкування 06.08.2018 року на подвір`ї брата потерпілого, між самим потерпілим та обвинуваченим відбулася словесна сварка, під час якої обвинувачений умисно наніс потерпілому удари кулаком в обличчя, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я.
Саме про застосування насильства з боку обвинуваченого йдеться й в заяві потерпілого до правоохоронного органу про вчинений злочин.
Поруч із зазначеним, наведеними у вироку доказами, що були досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження підтверджено, що насильство до потерпілого, що не є небезпечним для його здоров`я, було застосовано обвинуваченим не з метою незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, а в зв`язку зі сваркою та неприязними відносинами до потерпілого, що виникли у обвинуваченого внаслідок конфлікту, що відбувся між сторонами кримінального провадження. Під час вказаних подій обвинувачений не пред`являв до потерпілого жодних вимог щодо передачі належного останньому транспортного засобу.
Відтак, колегією суддів встановлено, що завдання обвинуваченим ОСОБА_14 ударів в обличчя та спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень не перебуває у причинному наслідковому зв`язку із незаконним заволодінням транспортним засобом потерпілого, та не пов`язане зі вчиненням обвинуваченим злочину, передбаченого ст.289 КК України.
Разом з тим, на переконання колегії суддів обвинувачений ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений й ст.289 КК України, оскільки не отримував від потерпілого дозволу на керування належним йому автомобілем, натомість, за для досягнення свого злочинного умислу на вчинення вказаного злочину обвинувачений ОСОБА_14 вчинив активні дії у певній послідовності спочатку він зайшов до будинку, що належить брату потерпілого, взяв зі столу ключі від автомобіля, після цього повернувся на подвір`я, де стояло авто потерпілого, сів на переднє водійське сидіння автомобіля, завів автомобіль, привів його у рух, та виїхав на вказаному автомобілі за власним розсудом.
Наведені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_14 , винність у вчиненні яких повністю доведена та підтверджена під час судового розгляду справи, мали різну юридичну природу та направленість умислу, а відтак, мають кваліфікуватися наступним чином.
За ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, та за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При цьому, зважаючи на сукупність наведених доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, колегія суддів відкидає як такі, що є не підтвердженими будь-якими іншими доказами, твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він не мав злочинного наміру на незаконне заволодіння автомобілем потерпілого, оскільки, буцім то, домовлявся з останнім про купівлю спиртних напоїв - так званого «могорича» за користування авто-причепом потерпілого та його пошкодження.
Під час визначення покарання обвинуваченому колегія суддів враховує такі вимоги Закону.
Відповідно до п.1, 2, 3, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання особі, яка визнається винною у вчиненні злочину, необхідно дотримуватися вимог ст. 65 КК України, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих, чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, колегія суддів враховує й принци, зазначені у ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а ще й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.
Із роз`яснень, які містяться в п.3 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що суди, визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язані виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Також, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на ст. 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років.
Дотримуючись зазначених вимог Закону, а також положень ст.65-67 КК України колегія суддів, при призначенні виду і розміру покарання враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 підлягає покаранню за вчинений ним злочин середньої тяжкості, та за злочин невеликої тяжкості, визнав свою провину частково, за місцем проживання характеризується, як з негативного так і з виключно позитивного боку, в грудні 2018 року був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. При цьому зазначене кримінальне провадження в цій частині було виділено в окреме провадження та розглянуто судом з постановленням вказаного вироку.
В якості пом`якшувальних обставин колегія суддів визнає та враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину, а також батьків пенсійного віку.
Обтяжливі обставини у справі відсутні, оскільки посилання прокурора в цій частині, щодо перебування обвинуваченого під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння не підтверджені результатами судового розгляду справи, а також не випливають зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором.
Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність пом`якшуючих обставин у справі та відсутність обтяжуючих, повернення потерпілому транспортного засобу та відсутність у останнього, як позовних вимог, так і будь-яких інших претензій до обвинуваченого, клопотання потерпілого про призначення обвинуваченому мінімального покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, передумови їх вчинення та наслідки, які не є тяжкими, відносини між сторонами кримінального провадження, які є односельцями, та враховуючи стосунки сторін, які не є неприязними, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 не має підозр у інших кримінальних провадженнях, а його поведінка за останній рік не має кримінальної направленості, колегія судів приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігання скоєння ним інших кримінальних правопорушень може відбутися й без ізоляції останнього від суспільства, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 , на переконання колегії суддів не несе реальної загрози та не становить небезпеки для суспільства та оточення.
З огляду на наведену сукупність мотивів, обвинувачений ОСОБА_9 має бути засудженим за ч.1 ст.289 та ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді обмеження волі, в межах санкцій зазначених статей.
Також, обвинуваченому ОСОБА_9 має бути призначено покарання й за сукупністю злочинів, у відповідності до ч.1 ст.70 КК України, у виді обмеження волі, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
13 грудня 2008 року ОСОБА_9 був засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.289, ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, без конфіскації майна, з іспитовим строком два роки. Злочини, що розглядаються, були вчинені обвинуваченим 06.08.2018 року, тобто до постановлення зазначеного вироку суду.
Відтак, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 повинно бути призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання покарання, що призначається за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.289 та ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі, покаранням у виді позбавлення волі, без конфіскації майна, що було призначене ОСОБА_9 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року але умовно, із застосуванням положень, передбачених ст.75,76 КК України.
Саме таке покарання, з урахуванням принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання,на переконання колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів.
Висновки колегії суддів з цього приводу відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права.
Крім того, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Також у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».
Долю судових витрат у справі необхідно вирішити за правилами ст.124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370, 371, 374 КПК України, колегія суддів -
ОСОБА_9 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 та ч.2 ст.125 КК України.
ОСОБА_9 призначити покарання:
- за ч.1 ст.289 КК України у виді обмеження волі, строком три роки;
- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі, строком один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_9 у виді обмеження волі, строком три роки.
У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання покарання, що призначено за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.289 та ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі, строком три роки, покаранням у виді позбавлення волі, строком п`ять років, без конфіскації майна, що було призначене ОСОБА_9 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі, строком п`ять років, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття остаточно призначеного за цим вироком основного покарання з іспитовим терміном два роки.
Зобов`язати ОСОБА_9 , у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави підтверджені документально процесуальні витрати на залучення експерта у справі у сумі 2288 грн.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського Апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3