Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/884/17
Провадження № 1-кп/723/209/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого суддi ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11 (дистанційно)

Захисників ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14

Перекладача ОСОБА_15

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м.Сторожинець клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому по кримінальному провадженню № 0000133, за ст.187 ч.4 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Росія і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

встановив:

В провадженні Сторожинецького районного суду перебуває вказане кримінальне провадження по якому ОСОБА_10 , утримується під вартою на підставі ухвал Сторожинецького районного суду, однією із яких від 09 жовтня 2019 року, строк тримання під вартою продовжено та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах 110 (сто десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 211310 (двісті одинадцять тисяч, триста десять) гривень.

В ході судового розгляду кримінального провадження, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , раніше обраної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини кримінального провадження, щодо обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні розбійного нападу обвинуваченим спільно з іншими особами на потерпілу ОСОБА_16 та нанесення їй збитків у великому розмірі.

Клопотання обгрунтоване необхідністю запобігання спробам, переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, яке передбачає позбавлення волі у вигляді 15 років, незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки вони йому відомі, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив прокурор також, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить зазначені ризики, оскільки ОСОБА_10 є особою, що досягла повноліття, дієздатний, не є особою похилого віку та не став менш суспільно-небезпечним..

В судовому засіданні, прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 підтримав, посилаючись на вказані в клопотанні обставини.

Із письмового клопотання захисника обвинуваченого, на доводи клопотання слідує, що ризики не підтверджені, а ОСОБА_10 хворіє має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання та неповнолітню дитину на утриманні, а тому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім. Просили відмовити в задоволенні клопотання та застосувати домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, суд дійшов до наступних висновків.

Суд вирішуючи клопотання виходить із положень ст.199 КПК України та перевіряє наявність відомостей, що містяться в ст. 184 цього Кодексу та обґрунтування поданого клопотання, щодо доказаності обставин, які свідчать про не зменшення ризику чи появу нових ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_10 під вартою, а також обставини, внаслідок дії яких неможливо завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити крім інших обставин також і посилання на один або кілька ризиків зазначених у ст. 177 цього Кодексу, обставини які свідчать про наявність таких ризиків, а також обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам , зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч.1ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_10 під вартою, в ході розгляду кримінального провадження, продовжувався неодноразово із посиланням на збереження такого ризику, як можливість вчинення обвинуваченим іншого злочину, що передбачений в п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, на існування якого посилається і прокурор.

На думку суду, вказаний ризик є обґрунтованим і в розглядуваному клопотанні, виходячи з тих самих міркувань, а саме:- обвинувачений ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів, а тому і в

даний час залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд не погоджується із іншими, зазначеними в клопотанні прокурора ризиками, щодо можливості переховування обвинуваченого та щодо можливості незаконного його впливу на інших учасників провадження, знаходячи їх не доведеними.

Так посилаючись на наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор не врахував, що такий ризик не може доказуватись тяжкістю покарання яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, оскільки вказане протирічить практиці Європейського суду з прав людини та п.п.3 і 4 ст. 5

Конвенції про захист прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Таких фактів прокурором не наведено, а відповідно вказаний ризик є безпідставним.

Існування ризику зазначеного в п.3 ч.1 ст.177 КПК України на який посилається ініціатор клопотання, щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу і свідків, на думку суду, мало би підтверджуватись як мінімум заявами цих свідків і потерпілої особи, щодо існування ризику впливу. Посилання ж на те, що обвинуваченому потерпіла та свідки відомі після виконання вимог ст. 290 КПК України не переконує суд в існуванні такого ризику без відповідних доказів. Потерпіла та свідки дали свої показання по справі перед судом, будучи попередженими про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому голослівність такого твердження судом не приймається.

Крім цього, суд безумовно знаходить, що в суді не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинуваченого ОСОБА_10 , а твердження ініціатора клопотання про те, будь-які інші запобіжні заходи не можуть бути застосовані з огляду на повноліття, дієздатність, не похилий вік обвинуваченого та суспільну його небезпечність є незрозумілим суду з огляду на абстрактність таких тверджень і відсутність їх реального зв`язку із фактичними обставинами.

Згідно положень ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, де в ч.5 ст. 199 передбачено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини щодо існування або не зменшення ризику та обставини які перешкоджають завершенню розгляду справи, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд знаходить, що в результаті тривалого перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, ризик щодо можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 нового злочину, хоч і наявний але зменшився та не відповідає умовам застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, внаслідок відсутності доказів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе йому запобігти.

Крім того суд зважаючи на фактичні обставини розгляду кримінального провадження, знаходить, що завершити судовий розгляд по суті кримінального провадження на даний час не представляється можливим оскільки ще не досліджені електронні докази здобуті органами досудового розслідування внаслідок проведення негласних слідчих дій та не вирішення клопотань обвинувачених щодо проведення товарознавчих експертиз.

В багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема і у рішеннях у справах ЄСПЛ «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Орловський проти України» зазначено, що після спливу певного часу саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою і такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами.

Таким чином зважаючи на вказане суд вважає, що є всі законодавчі підстави для відмови прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та наявні підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

При цьому суд враховує те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає його сім`я де він і може перебувати під домашнім арештом, який має бути цілодобовим із носінням електронного засобу контролю, зважаючи на наявність ризику, тяжкість злочину та особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який проживає на значній відстані від території на яку поширюється юрисдикція Сторожинецького районного суду.

Виходячи з цих же міркувань суд знаходить також, що на обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно покласти певні обов`язки пов`язані із прибуттям до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 181-184, 194, 196, 197, 202, 331, 395 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, із застосуванням електронних засобів контролю та забороною цілодобового залишення ним квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_10 , протягом двох місяців, прибувати до Сторожинецького районного суду Чернівецької області, з визначеною судом періодичністю, та носити електронний засіб контролю.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачений ОСОБА_10 повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання ОСОБА_10 під вартою.

Ухвалу передати для виконання до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» та до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, який повинен негайно поставити на облік ОСОБА_8 і повідомити про це Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

Строк дії ухвали рахувати до 24 лютого 2020 року.

Повний текст ухвали проголошено 28 грудня 2019 року

Головуючий суддя

Судд: