Справа № 296/389/20
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, Ковельського району, с. Колодяжне, громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, перебуваючи в Олевському районі Житомирської області, шукали людей, які не працювали і не мали постійного джерела доходів для належного існування, тобто були матеріально незабезпеченими та перебували в уразливому стані, та в подальшому у зв`язку із відсутністю коштів та документів, змушені будуть проти своєї волі працювати на будівельних та ремонтних роботах на території Олевського та Ємільчинського районів.

Обравши предметом злочинного посягання громадянина ОСОБА_8 , в один із днів червня 2019 року, при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці, пов`язаної із фасовкою вугілля, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, власний автомобіль та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_8 , який являється інвалідом 3 ступеня та єдиним джерелом доходу останнього є призначена державна пенсія, домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 на початку червня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого ОСОБА_8 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в цей же день близько 22 години вечора після досягнення згоди на працевлаштування, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_8 сісти в автомобіль «Мерседес» та разом з іншими працівниками їхати в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, де його і поселили в приміщення, що не пристосоване для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого картки «Приватбанк», паспорту та ідентифікаційного коду, що були вилучені у нього шляхом обману, з метою так званого «збереження», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, контролю спілкування, в тому числі із сестрою та представниками правоохоронних органів та не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_6 пригнітив волю потерпілого до опору, оскільки неодноразово кричав та бив потерпілого ОСОБА_8 за будь-які недоліки в роботі, у зв`язку із чим останній отримав на початку жовтня 2019 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітці, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, від удару таким по грудній клітці, та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, у період із початку червня до 16 жовтня 2019 року ОСОБА_6 особисто та ОСОБА_7 через підконтрольних йому осіб, шляхом застосування фізичного примусу та психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору використовував ОСОБА_8 проти волі останнього, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ вул. Інтиернаціональна 34, приміщення КУ «Олевська гімназія» та фермі, розміщеній по вул. Грека Івана с. Сербо-Слобідка Ємільчинського р-ну.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 обрали предметом злочинного посягання громадянина ОСОБА_9 та з серпня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці пов`язаної із будівельними роботами, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_9 та домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з серпня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_9 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в указаний період ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 поселили ОСОБА_9 в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, які не пристосовані для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого паспорта, який був вилучений у нього шляхом обману, з метою так званого «працевлаштування», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_9 пригнітив волю потерпілого до опору та не виплачували останньому заробітню плату з серпня 2019 по 15.01.2020.

Таким чином, у період із серпня до 15 січня 2020 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 особисто та через підконтрольних їм осіб, шляхом психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовували ОСОБА_9 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34, приміщення КУ «Олевська гімназія».

За підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України, 15.01.2020 о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_6 було затримано відповідно до ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Ініціатор клопотання зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох епізодів вербування, переміщення, переховування людини з метою трудової експлуатації із використанням обману, примусу, уразливого стану, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я людини, за попередньою змовою групою осіб.

Орган досудового розслідування не виключає можливості того, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи наявність беззаперечних доказів його вини у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень та невідворотності настання покарання, будучи зареєстрованим в іншій області, та маючи технічну та фінансову можливість виїхати за межі Житомирської області, буде переховуватися від органів досудового розслідування.

Крім того, у ході проведеного досудового розслідування не встановлено місце зберігання всіх речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме засобів фізичного та психологічного тиску на потерпілих у вигляді зброї, особистих речей потерпілих, їх документів тощо. В разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особи під вартою, останній може знищити або сховати такі предмети, а також кошти отримані за рахунок трудової експлуатації потерпілих, що стверджує про наявність ризиків передбачених п. 2. ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 неодноразово потрапляв в поле зору правоохоронних органів, будучи засудженим за корисливі майнові злочини, пов`язані із насильством. Маючи стійкі соціальні сімейні зв`язки підозрюваний ОСОБА_6 буде впливати на встановлення та покази потерпілих, які перебувають у скрутному матеріальному становищі, залякані, є у вкрай важкому та пригніченому психологічному стані внаслідок пролонгованих у часі злочинних дій відносно них.

Окрім того, згідно показів потерпілого ОСОБА_8 , саме ОСОБА_6 неодноразово застосовував фізичне насильство, погрози та побої до працівників.

Крім того, у випадку обрання більш м`якшого запобіжного заходу ніж тримання під вартою ОСОБА_6 , останній матиме можливість продовжити свою злочинну діяльність або перешкоджати розслідуванню кримінального провадження іншим чином, адже неодноразово під час спілкування по телефону згадував про проблеми із законом та вплив на місцеві правоохоронні органи.

На думку слідчого, тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього та забезпечення недопущення існуючих ризиків.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. Просили застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти клопотання слідчого та просив обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати помешкання з 21:00 вечора до 07:00 ранку наступного дня.

На думку захисника, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Захисник вважає, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів про існування хоча б одного ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Також, захисник просив слідчого суддю при обранні запобіжного заходу врахувати, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де працевлаштований.

Підозрюваний в засіданні суду пітримав правову позицію захисника, просив обрати щодо нього іншу міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

У справі, що розглядається, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження за №0000357, а також наявними в матеріалах справи: протоколами допитів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення; протоколами проведення обшуків від 15.01.2019 за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій; стенофонограмою допиту свідка ОСОБА_11 ; судово-медичною експертизою відносно потерпілого ОСОБА_8 .

Слід зазначити, що один з потерпілих, а саме ОСОБА_8 дав показання про те, що саме ОСОБА_6 неодноразово застосував фізичне насильство, погрози та побої до працівників.

З врахуванням вищевказаних письмових доказів, що були надані слідчим, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, не може вважатись не обґрунтованою, а докази надані органом досудового розслідування є на даний час досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень, що йому інкримінується.

Обговорюючи питання наявності ризиків щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, то існування такого ризику є цілком ймовірним. Так, ОСОБА_6 , хоча і є раніше несудимою особою, разом із тим підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, він не одружений, на утриманні дітей не має, другорядна роль підозрюваного у скоєному кримінальному правопрушенні. Відтак, наведене є достатньо вагомими підставами для прийняття підозрюваним спроб уникнути відповідальності шляхом переховування від органу досудового рослідування, а також можливість іншим шляхом перешкоджати кримінальному провадженню.

В разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особи під вартою, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 2. ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведений і такий ризик, як можливість незаконного впливу на встановлення та покази потерпілих, свідків, що вбачається зокрема, з протоколу допиту свідка ОСОБА_11 .

Достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж вимагається слідчим, не встановлено, а тому на думку слідчого судді, є достатні підстави вважати, що під загрозою тяжкості покарання підозрюваний ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на встановлення та покази потерпілих; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів, даних про обґрунтованість підозри, а також з огляду на суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, аналізуючи наведене у сукупності, слідчий суддя дійшов до висновку, що застосування інших більш м"яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної повіденки підозрюваного, та є підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, враховуючи приписи п.1 с.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 не визначає розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 176, 178, 183, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Термін дії ухвали по застосуванню до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить шістдесят днів з моменту затримання особи, тобто з 07год. 00хв. 15 січня 2020року до 07год.00хв. 16 березня 2020 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1