Справа № 1-1/12
Провадження № 11-кс/824/5/2020 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про приведення вироку Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства,-

В С Т А Н О В И Л А :

04 травня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про приведення вироку Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства.
В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року у кримінальній справі №62-2222 громадянина України ОСОБА_7 , раніше не судимого, засуджено до довічного позбавлення волі за нібито скоєння ряду злочинів у складі банди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2013 року вирок у частині призначеного покарання залишено без змін і він набрав законної сили.
За вироком суду строк відбування покарання рахується з часу затримання 26 червня 2002 року. Останній за часом скоєння інкримінований ОСОБА_7 злочин, слідством датований 22 травня 2001 року.
Дане клопотання, не стосується суті пред`явленого обвинуваченого та доведеності інкримінованих злочинів і подається з метою усунення сумнівів і протиріч, які перешкоджають виконанню вироку.
Так, усі інкриміновані ОСОБА_7 злочини підпадають під дію Кримінального кодексу 1960 року, згідно якого злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв на час вчинення цього діяння.
Захисник стверджує, що Апеляційний суд м. Києва, ухвалюючи вирок у кримінальній справі №1-1/12, при призначенні покарання ОСОБА_7 був зобов`язаний керуватись частиною 1 статті 58 Конституції України та на підставі частини 2 та частини 3 статті 5 КК України застосувати більш сприятливий для ОСОБА_7 закон, а саме положення п.4 ч. 1 ст.48 КК 1960 року, яким передбаченого строк 10 років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Та частину 4 цієї статті питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначене і замінюється позбавленням волі на певний строк.
При правильному застосуванні кримінального закону суд був зобов`язаний або застосувати строки давності і звільнити ОСОБА_7 від покарання або призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Окрім того, ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2016 року у строк покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2012 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2002 року по 23 квітня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року). що на даний час перевищує 28 років.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання та просила його задовольнити,
пояснення прокурора, який вважав що дане клопотання не підлягає розгляду в Київському апеляційному суді,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, викладені в клопотанні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Вироком Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.69, пунктами «г», «е», «ж», «з», «і», ст.93, ч.2 ст.140, ч.2 ст.142 Кримінального Кодексу України 1960 року, ч.4 ст.189, ст.257, ч.1 ст.263, ст. 353 Кримінального кодексу України 2001 року та призначено покарання ОСОБА_7 до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
Вказаний вирок був постановлений Апеляційний судом міста Києва, яка судом першої інстанції, за нормами КПК України 1960 року.
Згідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироку суд, визначений частиною другою статті 539 цього кодексу, має право вирішувати, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Положення п.4 ч.2 ст.539 КПК України дають підстави для розгляду клопотання захисника судом який ухвалив вирок, тобто Київським апеляційним судом, як правонаступником Апеляційного суду м. Києва. Будь-яких правових норм, які би виключали можливість розгляду даного клопотання Київським апеляційним судом КПК України не містить.
Щодо обґрунтованості поданого захисником клопотання, то колегія суддів попри цьому зважає на таке.
Відповідно до доводів клопотання захисником ОСОБА_6 порушене питання про приведення вироку Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства. Між тим, поза увагою захисника залишилось те, що станом на час подання захисником клопотання діє те саме законодавство в частині регулювання призначення покарання засудженому ОСОБА_7 за вчинення інкримінованих йому злочинів, яке діяло на час ухвалення відповідного вироку. Це указує на відсутність підстав для приведення вироку у відповідність із діючим законодавство. Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавством яке діє на сьогоднішній час керувався і суд, який ухвалив вирок. При відсутності відповідних змін у законодавстві втручання у вирок, який набрав законної сили в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України є незаконним і порушує принцип обов`язковості судового рішення, гарантованого Конституцією України.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про приведення вирок Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 537, 539 КПК України,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про приведення вироку Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства залишити без задоволення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3