Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/74/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року. м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2019 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, менеджера з постачання ПП «Фенікс Агро», із двома малолітніми дітьми на утриманні, зареєстрованого та такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 158 920 гривень 02 копійки та у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 150 000 гривень.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у розмірі 7 718 гривень 16 копійок на залучення експерта.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_9 , 02 квітня 2017 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Ореl-astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на підйомі для заїзду на мостову розв`язку, яка знаходиться на 206 км + 581 м автодороги Київ - Одеса, зі сторони м. Одеса, порушуючи вимоги п. 2.3 (б), п.12.1 Правил дорожнього руху України (в редакції від 22.03.2017), був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив з`їзд з проїзної частини на ліве узбіччя по ходу свого руху та керований ним автомобіль здійснив наїзд на камінь бордюру, продовжуючи рух по технічній зоні проїзної частини, укріпленій травою.

У результаті, автомобіль під керуванням ОСОБА_9 виїхав на проїзну частину, по якій здійснюється з`їзд з мостової розв`язки на автодорогу Київ - Одеса та здійснив наїзд на інспектора з дорожнього нагляду Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував під час виконання службових обов`язків, а саме здійснював оформлення дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «DAEWOO Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-7-01/246 від 07.04.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої тупої травми живота; верхніх та нижніх кінцівок; неповного розриву сигмовидної кишки; розриву брижі сліпої кишки; неповного розриву сечового міхура; множинних заочеревенних гематом, що ускладнились внутрішньочеревною кровотечею; закритого уламкового перелому верхньої третини діафізу лівої стегнової кістки; закритого підвертлюгового перелому правої стегнової кістки; закритого перелому середньої третини діафізу лівої променевої кістки та перелому дистальної третини діафізу лівої ліктьової кістки; травматичного та геморагічного шоку; забійної рани лівої лобної ділянки; множинних забоїв та саден тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Згідно з висновком експерта № 4/1770 від 14.09.2017, у дорожній обстановці дії водія автомобіля «Ореl-astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Opel-astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , а саме вимог п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшити призначене покарання до мінімального у межах санкції частини статті обвинувачення та без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

Судом першої інстанції у вироку зазначено про врахування, при призначенні покарання обвинуваченому, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, формально суд послався й на обставину, яка пом`якшує покарання, - наявність неповнолітніх дітей на утриманні обвинуваченого та на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом із тим, суд послався на такі обставини як: відсутність каяття, невизнання винуватості, невідшкодування шкоди, що надало суду підстав прийти до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Однак, як вказує обвинувачений, невизнання ним вини його процесуальне право, яке не може враховуватись як обставина, яка погіршує його становище.

Залишено поза увагою факт відшкодуванням ним /його матір`ю/, до початку судового розгляду, шкоди потерпілому у розмірі 20 000 гривень.

Вказує, що на час подання апеляційної скарги, потерпілому додатково відшкодовано 100 000 гривень, і обвинувачений зобов`язується й надалі відшкодовувати завдану кримінальним правопорушенням потерпілому майнову та моральну шкоду.

Крім того. просить врахувати, що обвинувачений одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, 2010 та 2012 років народження; не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, по місцю роботи та проживання характеризований виключно позитивно.

За змістом досудової доповіді органу пробації, обвинувачений має низький рівень небезпеки для суспільства та окремих осіб, а ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінений як середній. Також зроблено висновок, що його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Обвинувачений просить взяти до уваги, що його робота пов`язана із відрядженнями, де для виконання його трудових обов`язків використовується автомобіль. Тож, позбавлення його права керувати транспортним засобом призведе до втрати ним роботи.

Судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою такі обставини, які пом`якшують покарання, як позитивні характеристики особи обвинуваченого та часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Вказує, що злочин ним вчинено з необережності.

Крім того, зважаючи на положення ст. 50 КК України, вважає, що є можливим застосування положень ст. 75 КК України стосовно нього;

прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та засудити до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Вимоги обґрунтовані такими доводами.

Судом першої інстанції не повною мірою дотримано вимог ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до восьми років, тобто, особи, які вчинили дане кримінальне правопорушення, мають нести суворе покарання.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент отримання.

Зазначені тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_7 отримав під час виконання службових обов`язків, будучи на посаді інспектора з дорожнього нагляду; отримав інвалідність і втратив можливість у подальшому проходити службу в органах поліції, вести звичайний образ життя.

Свою вину обвинувачений не визнав, шкоду, заподіяну потерпілому, - не відшкодував.

Зважаючи на особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суспільно-небезпечні наслідки, що настали внаслідок дій обвинуваченого, місце вчинення кримінального правопорушення, а саме автомобільний шлях міжнародного значення із цілодобовим інтенсивним транспортним рухом, прокурор вважає, що стосовно обвинуваченого слід застосувати максимальну міру додаткового покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку обвинуваченого, та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які у повному обсязі підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, просили пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України, не застосування додаткового покарання, а також обвинувачений просив застосувати стосовно нього Закон України «Про амністію в 2016 році», заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором, думку потерпілого, який не заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України правильною.
Сторона захисту вважає призначене судом першої інстанції покарання занадто суворим, вважає, що судом не повною мірою дотримано вимог ст. 65 КК України.

Сторона обвинувачення, хоч прокурор наразі й не підтримав апеляційну скаргу прокурора, в поданій апеляційній скарзі висловила позицію відносно необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_9 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання, - наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні.

Тобто, при призначенні обвинуваченим покарання, суд першої інстанції, в цілому, дотримався вимог закону щодо принципів призначення покарання.
Однак, при цьому, колегія суддів вважає, що судом, при призначенні покарання обвинуваченому, не повною мірою взято всі обставини, що їх зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту, і вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу призначення ОСОБА_9 занадто суворого покарання слушними.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , дійсно, вчинене тяжке кримінальне правопорушення, яким беззаперечно спричинено тяжкі наслідки у вигляді заподіяння значної шкоди здоров`ю особи (потерпілому ОСОБА_7 ).

Однак, зауважується й на те, що злочин є необережним, невідворотних наслідків не настало.

Обвинувачений ОСОБА_9 , до початку судового розгляду, розпочав відшкодовувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому, що підтверджується потерпілим під час судового розгляду суду першої інстанції.

Приймається до уваги висловлена наразі, на стадії апеляційного провадження, процесуальна позиція потерпілого ОСОБА_7 , а саме: останній висловився про те, що обвинуваченому слід призначити покарання, не пов`язане із його реальним відбуванням в установі виконання покарань, із позбавленням волі, а також не пов`язане із позбавленням права керувати транспортним засобом (суду апеляційної інстанції надано власноруч написану потерпілим розписку).

Крім того, як слідує зі змісту наданої потерпілим ОСОБА_7 розписки, обвинувачений продовжив добровільне відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому; станом на день апеляційного перегляду обвинуваченим відшкодовано 200 000 гривень.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 є особою молодого віку, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався (аркуш провадження 92-93 том 2).

ОСОБА_9 виключно позитивно характеризується по місцю проживання, - як особа, яка підтримує добросусідські відносини, не конфліктний, одружений, добрий сім`янин (аркуш провадження 90, том 2).

На утриманні у обвинуваченого перебуває двоє дітей малолітнього віку 2010 та 2012 років народження (аркуші провадження 95-96 том 2).

Крім того, обвинувачений працевлаштований, працює на посаді менеджера в ПП «Фенікс Агро» з 2017 року, по місцю роботи також характеризується виключно позитивно, як особа, яка є гарним фахівцем, врівноважений, із сумлінним ставленням до роботи (аркуш провадження 91, том 2).

Не можна залишити поза увагою, що позиція сторони обвинувачення відносно апеляційних вимог прокурора, висловленої в апеляційній скарзі прокурора, - змінилась під час апеляційного провадження, адже прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не підтримано доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення більш тяжкого покарання обвинуваченому.

Наразі обвинувачений висловлює жаль з приводу вчиненого та наслідків кримінального правопорушення.

У кримінальному провадженні встановлено обставину, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, і не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Згідно із досудовою доповіддю органу пробації, фактори, що підвищують ризик вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, - відсутні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик для суспільства та для окремих осіб низький; за висновком органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі (аркуші провадження 176-178, том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у конкретному кримінальному провадженні є можливим застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, надавши шанс обвинуваченому ОСОБА_9 можливості виправлення без його позбавлення волі із відбуванням покарання у відповідних установах виконання покарань.

Крім того, позбавлення обвинуваченого волі унеможливить подальше відшкодування потерпілому спричиненої злочином шкоди, виконання цивільного позову суттєво сповільниться.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу необхідності призначення йому мінімального за розміром покарання у межах санкції частини обвинувачення, - вони задоволенню не підлягають, оскільки призначення мінімального за розміром покарання, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкі наслідки його вчинення, - не відповідатиме принципам справедливості.

Також, колегією суддів враховується, що єдиним джерелом заробітку для обвинуваченого ОСОБА_9 є його робота на посаді менеджера у ПП «Фенікс Агро»; він, а також його родина проживає за рахунок заробітної плати (на утриманні наявні малолітні діти).

Професійна діяльність ОСОБА_9 безпосередньо пов`язана із постійними службовими відрядженнями по території України, для чого обвинуваченим використовується автомобіль.

Відповідно, позбавлення обвинуваченого права керувати транспортним засобом позбавить обвинуваченого можливості виконувати свої професійні обов`язки, призведе до безробіття обвинуваченого.

Вказаний фактор, окрім позбавлення сім`ї обвинуваченого із малолітніми дітьми істотного доходу для існування, також, відповідно, призведе до неможливості подальшого розрахунку із потерпілим щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

За означених обставин, із обов`язковим врахуванням позиції потерпілого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за доцільне не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_9 права керувати транспортним засобом, тобто, не призначати додаткового покарання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 клопоче про застосування стосовно нього Закону України «Про амністію в 2016 році».

Закон України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року

№ 1810-VIII, а саме ст. 1, передбачає: Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, має дітей, яким не виповнилось 18 років, згідно із наданою керівною особою служби у справах дітей Уманської міської ради, - не позбавлений батьківських прав.

Відтак, стосовно обвинуваченого слід застосувати положення п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Також, як встановлено матеріалами кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні застосовано заходи забезпечення арешти майна обвинуваченого.

Ухвалами слідчого судді від 4 квітня 2017 року на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: автомобіль марки «Opel-astra», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та від 21 серпня 2017 року на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа: 66,7 кв.м, житлова площа 39,1 кв.м, - накладено арешт.

Судом першої інстанції, з метою забезпечення частково задоволеного цивільного позову потерпілого, залишено в силі дію арешту майна (цивільний позов задоволено у розмірах відшкодування: завданої майнової шкоди 158 920 гривень 02 копійки, завданої моральної шкоди 150 000 гривень.

Однак, станом на дату апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції, наявні дані про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 200 000 гривень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за можливе скасувати заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні, скасувавши накладені арешти майна обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор не наполягав й не підтримав доводи апеляційної скарги, поданої прокурором.

Крім того, беручи до уваги сукупність зазначених вище за текстом ухвали та підданих оцінці обставин, характеристик особи обвинуваченого, поведінки обвинуваченого, задоволення вимог сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, - суперечило б загальним принципам призначення покарання, зокрема, принципам справедливості, виваженості покарання, його індивідуалізації, та загальній меті покарання, яке є не тільки карою, і не має бути не співрозмірне вчиненому за суворістю.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку про зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, залишення заходів забезпечення кримінального провадження .

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. в) ч. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.

Скасувати арешти, накладені ухвалою слідчого судді від 4 квітня 2017 року на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: автомобіль марки «Opel-astra», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , та ухвалою слідчого судді від 21 серпня 2017 року на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа: 66,7 кв.м, житлова площа 39,1 кв.м, матеріали стін: цегла, технічний опис майна: квартира трикімнатна.

Повернути власнику ОСОБА_9 майно, на яке накладено арешт.

В іншій частині вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4