В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2020 Справа №607/6011/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477 від 09лютого 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Каленики Золотоніського району Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні мати похилого віку, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_10 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_17 , представників потерпілої ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , представника цивільних відповідачів ОСОБА_20 , цивільних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_21 ,-

В С Т А Н О В И В:
09 лютого 2016 року о 16 год. 20 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем «MAN», р.н. НОМЕР_1 із напівпричепом «HFR», р.н. . НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 34 км/год., без пасажирів, з вантажем, по вул.15 Квітня м. Тернополя лівою смугою транспортного потоку в напрямку м. Збараж від вул. Київської м. Тернополя.
Під час руху обвинувачений ОСОБА_9 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожня обстановка», «пішохідний -перехід», «перевага»), 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Обвинувачений ОСОБА_9 мав об`єктивну можливість завчасно виявити, що в попутному напрямку, перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та в подальшому зупинився автомобіль «FIAT Ducato», р.н. НОМЕР_3 , яким у той час керував водій ОСОБА_22 , рухаючись по сусідній смузі. У порушення вимог п. 18.4 ПДР України, водій ОСОБА_9 не своєчасно зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля та своєчасно не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжував рух у зазначеному напрямку.
Унаслідок порушення вищевказаних пунктів Правил, обвинувачений ОСОБА_9 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід (влаштований навпроти АЗС «ОККО»), допустив наїзд на пішохода ОСОБА_17 , яка в темпі спокійної ходьби переходила проїзну частину дороги по даному пішохідному переході, в напрямку справа наліво, відносно руху автомобіля «MAN».
У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_17 отримала наступні тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломом кісток склепіння і основи черепа, забоєм стисненням головного мозку епідуральною гематомою, вогнищем геморагічного забою його лівої скроневої частки та раною тім`яно-потиличної ділянки, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.
Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_9 вище перелічених вимог ПДР України.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що 09 лютого 2016 року, близько 16 години керував автомобілем марки «МАН» із напівпричепом та рухався по вул.15 Квітня в м.Тернополі. Проїжджаючи пішохідний перехід, він побачив пішохода, яка переходила проїзну частину дорогу, однак, оскільки дорожнє покриття було слизьким, він не зміг зупинити автомобіль та допустив наїзд на потерпілу. З ОСОБА_10 у трудових відносинах на момент ДТП не перебував.
У вчиненому щиро розкаюється, просить не карати його суворо та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки працює водієм, що є його єдиним джерелом заробітку. На утриманні у нього перебуває дружина, двоє дітей та мати похилого віку.
Крім цього, просить врахувати ту обставину, що ним було передано потерпілій ОСОБА_17 грошові кошти в розмірі 25950 грн. на відшкодування заподіяної шкоди.
Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 4370 гривень визнає повністю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 визнає частково, а саме, в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій визнає на суму 60000 грн. В частині відшкодування майнової шкоди заперечує, вважає, що суб`єктом цивільно-правової відповідальності є виключно страховик ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_9 звернувся до суду під час судового розгляду кримінального провадження із заявою, у якій просить застосувати відносно нього п.є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від покарання за ч.2 ст.286 КК України.
Крім власного визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доводиться показаннями потерпілої та наданими в судовому засіданні стороною обвинувачення письмовими доказами, а саме:
- показаннями, допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_17 , яка суду показала, що 09 лютого 2016 року вона перебувала на ринку «Оріон», що знаходиться по вул.15 Квітня в м.Тернополі. Після того, коли вона завершила купівлю продуктів, то підійшла до нерегульованого пішохідного переходу. У цей час, водій легкового автомобіля зупинився перед пішохідним переходом, надавши їй дорогу. Тоді вона розпочала рух по вказаному переході, дійшла до суцільної смуги, яка розділяла дорогу, а далі нічого не може пригадати, так як втратила свідомість. Опритомніла в лікарні. Тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманими травмами внаслідок ДТП та до сьогоднішнього дня продовжує лікування. Цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Обвинувачений ОСОБА_9 частково відшкодував їй заподіяну шкоду. Просить суд суворо покарати ОСОБА_9 ;
- даними, які містяться у протоколі огляду місця події та схемою з фототаблицею до нього від 09 лютого 2016 року, згідно яких встановлено місце вчинення злочину, зафіксована ділянка дороги, дорожнє покриття, слідова інформація;

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з додатком до нього схемою та фототаблицею від 27 квітня 2016 року, згідно яких під час проведення даної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_22 , потерпілої ОСОБА_17 , водія ОСОБА_9 відтворено обстановку та події ДТП, яка мала місце 09.02.2016;

- висновком, проведеної судово-медичної експертизи №254 від 25 лютого 2016року, з якого слідує, що при судово-медичній експертизі взірця крові громадянина ОСОБА_9 ,1966 року народження, відібраного в приміщенні ТОНД 09.02.216р. о 19год. 45хв. метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено;

- висновком, проведеної судово-медичної експертизи №785 від 17 травня 2016року, з якого слідує, що при на підставі даних судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я гр-ки ОСОБА_17 , 1972 року народження, у ОСОБА_17 за даними клінічного обстеження, проведеної комп`ютерної томографії голови і спостереження лікарями КЗТОР "Тернопільська університетська лікарня" у період 09.02-01.03.2016, була виявлена черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння і основи черепа, забоєм-стисненням головного мозку епідуральною гематомою (крововилив над тверду мозкову оболонку) справа і вогнищем геморагічного забою його лівої скроневої частки та рана тім`яно-потиличної ділянки голови справа. З цього приводу, у невідкладному порядку, ОСОБА_17 було проведено оперативне втручання - краніотомія (розкриття порожнини черепа) з видаленням епідуральної гематоми. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупого предмета незадовго до госпіталізації, що підтверджується їх характером, відсутністю даних про зрощення перелому і загоєння рани та описаним у медичній карті клінічним перебігом черепно- мозкової травми. Виявлена у ОСОБА_17 травма голови з переломом кісток склепіння і основи черепа, забоєм-стисненням головного мозку епідуральною гематомою, вогнищем геморагічного забою його лівої скроневої частки та раною тім`яно-потиличної ділянки належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (п. п. 2.1.2. і 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - наказ № 6 МОЗ України, Київ, 1995). Лише за розташуванням і властивостями виявлених у ОСОБА_17 ушкоджень достовірно встановити у якому положенні вона перебувала під час наїзду на неї транспортним засобом не можна;
- висновком, проведеної судової інженерно транспортної експертизи №5-102/16 від 12 березня 2016року, з якого слідує, що на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля «MAN19.464», р.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться в працездатному стані, та вимогам п.31.4.2. ПДР України відповідає. Технічних несправностей (невідповідностей) вимогам п. 31.4.1. ПДР України (Гальмові системи) робочої гальмової системи автопоїзда у складі автомобіля-тягача «MAN19.464», р.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «HFR SB24», р.н.з. НОМЕР_2 , не виявлено - робоча гальмова система знаходиться в працездатному стані. Колеса та шини наданого на дослідження автомобіля-тягача «MAN19.464», р.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «HFRSB24», р.н.з. НОМЕР_4 , вимогам ПДР України відповідають. На момент експертного дослідження технічних несправностей систем автомобіля-тягача «MAN19.464», р.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «HFR SB24», р.н.з. НОМЕР_2 , (включених слідством в перелік запитань експертизи), що впливають на безпеку руху, вимогам п 31.4. ПДР України, експлуатаційним вимогам заводу-виробника на стадії пошуку несправностей експертним дослідженням не виявлено. Системи перебувають в працездатному стані і можуть виконувати свої функції. Несправностей експлуатаційного походження, при наявності яких забороняється експлуатація і які вплинули б на керування автопоїздом експертним дослідженням не виявлено. Отже, питання слідства: «Якщо виявлено несправності, то коли вони виникли - до ДТП, в ході ДТП, чи внаслідок ДТП?», «Якщо виявлені несправності виникли до ДТП, то чи мав водій можливість їх виявити?», втрачають зміст з технічної точки зору і по цій причині не вирішувались;

- висновком, проведеної судової інженерно транспортної експертизи №5-103/16 від 15 березня 2016року, з якого слідує, що первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою лівою частиною автомобіля MAN19.464, р.н. НОМЕР_1 , на відстані наближено 82-120 см від лівого габаритного краю автомобіля (лівою частиною переднього бампера та лівою частиною передньої панелі кабіни). Наїзд автомобіля MAN19.464, р. н. НОМЕР_1 , з напівпричепом HFR SB24, р. н. НОМЕР_2 , на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги на лівій смузі руху транспортного потоку до м. Збараж. У повздовжньому напрямку дещо передує зафіксованому кінцевому розташуванню автомобіля, а саме його передньої частини, якщо переміщатись в напрямку руху транспортного засобу. Встановити в абсолютних величинах місце наїзду автомобіля на пішохода відносно елементів дороги не надається можливим в зв`язку з відсутністю уточнюючої слідової інформації, зафіксованої під час огляду місця пригоди;
- висновком, проведеної судової автотехнічної експертизи №5-159/16 від 16 квітня 2016року, з якого слідує, що при заданих слідством вихідних даних у постанові про призначення експертизи, швидкість руху автопоїзда, в складі тягача «MAN19/464», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «HFRSB24», р.н. НОМЕР_2 , на момент застосуванням його водієм екстреного гальмування, складала величину наближено 34 км/год, в залежності від коефіцієнта зчеплення коліс з дорожнім покриттям;
- висновком, проведеної судової інженерно - транспортної експертизи №5-230/16 від 25 травня 2016року, з якого слідує, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «MAN» повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 ч.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. При заданому слідством комплексі вихідних даних, діючи відповідно до вимог п. 18.4 ПДР України, водій автомобіля «MAN», з моменту об`єктивної можливості виявлення у сусідній смузі транспортного засобу, водій якого перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та в подальшому зупиняється, надаючи дорогу пішоходу, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода і завад технічного характеру для цього у його водія не було. При заданому комплексі вихідних даних, на момент проведення експертизи не відомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «MAN» діяти відповідно до вимог п. 18.4 ПДР України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначеного пункту Правил. В даній дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «MAN» вимогам п. 18.4 ПДР України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Вирішення питання про відповідність дій водія автомобіля «MAN» вимогам п. 1.5 ч.1 Правил дорожнього руху не потребує спеціальних технічних знань і не входить до компетенції експерта-автотехніка. При встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому слідством комплексі даних, невідповідність дій водія автомобіля «MAN» технічним вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України привела до виникнення даної ДТП, тобто причиною настання даної ДТП наїзд транспортного засобу на пішохода, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «MAN» зазначеним вимогам пункту Правил.
Таким чином, оцінивши всі докази в кримінальному провадженні, суд вважає встановленим, що ОСОБА_9 вчинив: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд враховує вимоги ст.ст.50, 65 КК Українищодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.2 ст.286 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого.
Обставин, які пом`якшують покарання вчиненого ОСОБА_9 , передбачених ст.66 КК України повне визнання своєї вини, наявність на утриманні мати похилого віку, часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання, скоєного ОСОБА_9 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, зможе виправити обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.
Крім цього, із заявою до суду звернувся обвинувачений ОСОБА_9 , згідно якої він просить застосувати до нього вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році».
Статтею 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, особи, визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: п.є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 злочин в силу ст.12 КК України є необережним тяжким.
Як вбачається з матеріалів судового провадження обвинувачений ОСОБА_9 має мати ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Калениківською сільською радою Черкаської області. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений спільно проживає з матір`ю ОСОБА_23 та є єдиною дитиною в останньої.
Крім того, на обвинуваченого не розповсюджуються обмеження, передбачені у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», що, в сукупності, є підставою для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_9 , відповідно до п.є ст.1 вказаного Закону.
Потерпілою ОСОБА_17 пред`явлено цивільний позов у кримінальному провадженні до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Зокрема, потерпіла просить суд стягнути на її користь з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 майнову шкоду у вигляді витрат на лікування, в сумі 52 377,76 грн. солідарно.
Стягнути на користь ОСОБА_17 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 солідарно заборгованість за шкоду, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим у розмірі 24 632,72 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_17 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 солідарно шкоду, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим у розмірі 4 755,03 грн. щомісячно.
Стягнути на користь ОСОБА_17 з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» витрати на лікування 5 512 грн. та заборгованість за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим у розмірі 89 488 грн. Всього 95 000 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_17 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 моральну шкоду в сумі 6 000 000 грн. солідарно.
Стягнути на користь ОСОБА_17 з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
В судовому засідання потерпіла та її представники підтримали цивільний позов в повному обсязі, просили його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 цивільний позов визнав частково, а саме, в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій визнає на суму 60000 грн. В частині відшкодування майнової шкоди заперечує, вважає, що суб`єктом цивільно-правової відповідальності є виключно страховик ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Крім цього, просить врахувати ту обставину, що ним було передано потерпілій ОСОБА_17 грошові кошти в розмірі 25950 грн. на відшкодування заподіяної шкоди.
Цивільні відповідач ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог потерпілої, вказавши на їх необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, вказав, що являється власником напівпричіпа, за участю якого трапилась ДТП. Вказаний напівпричіп та вантажний тягач він надав в користування іншій особі. ОСОБА_9 йому відомий, як особа, котра працювала у його товариша. Також, ствердив, що з обвинуваченим ОСОБА_9 не перебував у трудових відносинах та не наймав ніколи останнього на роботу. Характеристик на особу ОСОБА_9 не давав.
Цивільний відповідач ОСОБА_21 в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог потерпілої, вказавши на їх необґрунтованість та безпідставність. Крім цього, показала, що являється власником вантажного сідлового тягача, за участю якого трапилась ДТП. Вказаним транспортним засобом користувався її син ОСОБА_10 . Із ОСОБА_9 вона не знайома.
Цивільний відповідач ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», подали до суду письмові заперечення, згідно яких заперечили в задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_17 . У своїх заперечення вказали, що ОСОБА_17 з повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії не зверталась. Також, позивачем на надано документально підтверджених доказів на відшкодування витрат на лікування. Поряд з цим, цивільний відповідач звертає увагу на відсутність судового рішення, яким встановлено винуватість особи, зокрема ОСОБА_9 , що перешкоджає у здійсненні страхового відшкодування на користь потерпілої особи.
Суд, при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 4 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18), з якої слідує наступне:
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно із п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована ПАТ «ХДІ страхування», яка відповідно до протоколу загальних зборів №15 від 29.09.2016 найменування ПАТ «ХДІ страхування змінено на ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна», згідно полісу № АЕ/4968687 від 07.10.2015 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100 000 грн. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність.
Отже, цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» матеріальної шкоди в сумі 95000 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а також з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 майнову шкоду на лікування в сумі 52377,76 грн. підлягає частковому задоволенню.
Підтверджений закладом охорони здоров`я період тимчасової втрати працездатності становить з 09 лютого 2016 року по 16 травня 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження листками непрацездатності та з 17 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року, з 18 листопада 2016 року по 02 грудня 2016 року, з 13 лютого 2017 року по 23 лютого 2017 року, з 15 березня 2017 року по 23 березня 2017 року, з 14 червня 2017 року по 27 червня 2017 року, з 22 травня 2017 року по 09 червня 2017 року, з 15 серпня 2017 року по 28 серпня 2017 року, з 19 квітня 2017 року по 04 травня 2017 року, з 04 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року, з 09 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року, з 25 липня 2019 року по 06 серпня 2019 року, що підтверджується із виписок з медичної карти стаціонарного хворого, тобто сумарна кількість становить 250 днів.
Станом на час настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень, а тому відшкодуванню підлягає 1378,00/30х120 дні = 5512 гривень. Враховуючи наявність документального підтвердження витрат на лікування потерпілої в сумі 52377,76 гривень, який є значно більшим ніж мінімальний розмір, тому відповідно 5512 грн. - не підлягають стягненню і в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Стаття 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною.
Як вбачається із наданою суду податкової декларації, за 2015 рік, доход потерпілої ОСОБА_17 складав 57060,35 грн. Отже, середньомісячний доход потерпілої становив 4755,03 (57060,35 грн. / 12 місяців).
У зв`язку із наведеним та з врахуванням підтвердженого закладом охорони здоров`я періоду тимчасової втрати працездатності, який становить 250 днів, до стягнення з ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» підлягає шкода у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 39466,75 грн. (250 днів / 30 днів = 8,3 місяців; 8,3 місяців х 4755,03 грн. = 39466,75 грн.).
Зважаючи на документальне підтвердження витрат на лікування потерпілої, які підтверджуються відповідними медичними документами та чеками на придбання лікарських препаратів за період лікування потерпілої ОСОБА_17 , а саме в сумі 52377 гривень 76 копійок, а також із документально підтвердженою шкодою пов`язаною із втратою працездатності внаслідок ДТП, яка доведена в суді і становить 39466 гривень 75 копійок, беручи до уваги те, що саме ця загальна сума витрат на лікування не перевищує ліміт відповідальності страховика, а сума франшизи становить 0 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» на користь позивача витрат на лікування необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» на користь потерпілої ОСОБА_17 52377,76 гривень.
Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 в частині стягнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 моральної шкоди в розмірі 6 000 000 грн. солідарно, а також з ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню потерпілій ОСОБА_17 моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням має нести ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в межах ліміту страхової відповідальності, а ОСОБА_9 в межах сум, які не покриває страхова виплата.
Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру завданої потерпілій ОСОБА_17 моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких вона зазнала внаслідок ушкодження її здоров`я, негативний вплив наслідків травми на спосіб її життя, отримання інвалідності 1 групи, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду, що позбавляє її можливості повноцінно працювати, негативний вплив істотних змін у її житті на емоційний стан, тому з урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань та фізичного болю, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вимушених змін у її житті, пов`язаних з тривалим лікуванням, перенесенням операцій, невідворотних змін в її здоров`ї, внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень, отримання інвалідності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 400 000 гривень, з яких підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_17 з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 4592,22 грн. (5% від страхової виплати, за шкоду заподіяної здоров`ю 91844,51 грн. х 5% = 4592,22 грн.) і 369457,78 грн. - з обвинуваченого ОСОБА_9 з урахуванням частково сплаченої суми (395407,78 грн. 25950 грн. = 369457,78 грн.).
Разом з цим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_17 в частині стягнення у її користь з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 солідарно шкоду, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим у розмірі 4755,03 грн. щомісячно у якості втраченого заробітку, слід відмовити з наступних міркувань.
Згідно з частинами 1,3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.
Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці.
Особа, яка зазнала каліцтва, та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0804524 від 15.12.2016, доданою цивільним позивачем під час судового розгляду, вбачається, що ОСОБА_17 встановлена група інвалідності, а саме, перша підгрупа «Б», причина інвалідності загальне захворювання, за висновком про умови та характер праці: потребує стороннього догляду.
Як роз`яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» зазначено, що з метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. На підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.
Проте, потерпілою не надано суду експертного висновку, також остання не скористалася правом заявити під час судового розгляду кримінального провадження клопотання щодо призначення судово-медичної експертизи для визначення проценту втрати професійної та/або загальної працездатності. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів ступеня втрати потерпілою професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_17 з ОСОБА_10 та ОСОБА_21 .
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Доводи потерпілої про те, що обвинувачений перебував у трудових відносинах на момент вчинення злочину з ОСОБА_10 жодними доказами не підтверджено. Суд, критично оцінює копію характеристики виданої на обвинуваченого за підписом ОСОБА_10 , оскільки даний документ не відповідає вимогам належності та допустимості доказу. Під час судового розгляду цивільний відповідач ОСОБА_10 та обвинувачений заперечили факт перебування ОСОБА_9 у трудових відносинах з ОСОБА_10 на момент вчинення злочину. Крім цього, ОСОБА_10 ствердив, що характеристики на обвинуваченого не надавав.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як встановлено під час судового розгляду, шкода заподіяна саме обвинуваченим ОСОБА_9 , який правомірно володів транспортним засобом «MAN» , р.н. НОМЕР_1 із напівпричепом «HFR», р.н. НОМЕР_2 . З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди з власників зазначених транспортних засобів, а саме, з ОСОБА_10 , ОСОБА_21 .
В задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_17 відмовити.
Також, прокурором Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської обласної ради заявлений позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 4370 грн.
Положеннями ч. 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.
Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Таким чином, заявлені прокурором вимоги підлягають до задоволення та з обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, що підтверджується довідкою Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» №01-3/1089 від 27.05.2016, згідно якої вартість затрат на лікування та перебування потерпілого становить 4370 гривень. (20 л/днів х 208 = 4160 грн., 1 л/день х 210 грн. = 210 грн.).
У справі є процесуальні витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи №5-102/16 від 12.03.2016 року в розмірі 660,80 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-103/16 від 15.03.2016 року в розмірі 880,40 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-159/16 від 16.04.2016 року в розмірі 660,30 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-230/16 від 25.05.2016 року в розмірі 880,40 грн., а всього на загальну суму 3081,90 грн. (три тисячі вісімдесят одна гривня дев`яносто копійок), які суд вважає слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь держави.
Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/1706/2016), ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/2584/2016), ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/2582/2016) на автопоїзд в складі сідлового тягача «MAN 19.464», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_21 , жительці АДРЕСА_2 та напівпричіпа «HFR SB24», р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 , після набрання вироку законної сили.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом за даним вироком основного та додаткового покарання на підставі п.є ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в користь ОСОБА_17 39466,75 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят шість гривень сімдесят п`ять копійок) на відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в користь ОСОБА_17 52377,76 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста сімдесят сім гривень сімдесят шість копійок) на відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в користь ОСОБА_17 4592,22 грн. (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні двадцять дві копійки) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_17 369457,78 грн. (триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень сімдесят вісім копійок) на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решта позовних вимог відмовити.

Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської обласної ради до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь Фінансового управління Тернопільської обласної ради 4370 грн. (чотири тисячі триста сімдесят гривень) витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи №5-102/16 від 12.03.2016 року в розмірі 660,80 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-103/16 від 15.03.2016 року в розмірі 880,40 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-159/16 від 16.04.2016 року в розмірі 660,30 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-230/16 від 25.05.2016 року в розмірі 880,40 грн., а всього на загальну суму 3081,90 грн. (три тисячі вісімдесят одна гривня дев`яносто копійок) в користь держави.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/1706/2016), ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/2584/2016), ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2016 року (справа №607/1299/16-к, провадження №1-кс/607/2582/2016) на автопоїзд в складі сідлового тягача «MAN 19.464», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_21 , жительці АДРЕСА_2 та напівпричіпа «HFR SB24», р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 , після набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1