КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1851/20
Провадження № 1-кп/552/203/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2020 Київський районний суд м. Полтави у складi:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Полтавi кримінальне провадження 90000008 від 17.03.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, освiта вища, не одруженого, ранiше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, заступника командира батальйону аеродромно-технічного з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «майор», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону аеродромно-технічного забезпечення військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 17.02.2020 року повторно, протягом року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та прибув до свого місця проживання: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та лише 24.02.2020, усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. При цьому, вперше за рік, майор ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у період з 08.07.2019 по 16.07.2019 року.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та розповів, що під час проходження служби без дозволу командира самовільно залишив військову частину у лютому 2020 року. Також пояснив, що у липні 2019 року також самовільно залишав військову частину за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати та надати можливість продовжити службу у Збройних Силах України.

Відповідно до ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовахособливого періоду, крім військового стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю 7 діб, вчинене повторно протягом року.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У силу ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

У силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

ОСОБА_4 здоровий, лікування в примусовому порядку не потребує.

Хоча ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, але враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого, те що він добровільно з`явився із зізнанням, до кримінальної відповідальності притягається вперше, характеризується позитивно та бажає продовжити службу у ЗСУ, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч.4 ст.407 КК України.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.58, 69 КК України у виді службового обмеження строком на один рік з відрахуванням в доход держави щомісяця десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляцiйного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1