Дата документу 16.06.2020 Справа № 334/7552/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1103/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/7552/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2020 року, якою задоволено клопотання, заявлене прокурором про продовження запобіжних заходів зокрема,
обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який до затримання працював охоронцем ТОВ «Електрозавод-ВІТ», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою (до затримання): АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО - продовжено до 03 липня 2020 року, включно.

Також цією ухвалою запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО - продовжено до 3 липня 2020 року, включно.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 , у вигляді домашнього арешту з покладанням обов`язків: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 з 22.00 год. до 08.00 год. наступного дня, прибувати за першою вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту за місцем проживанням без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими - продовжено до 03 липня 2020 року, включно.
В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 про зміну запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , на домашній арешт - відмовлено.

Згідно з матеріалами провадження, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 за ст.257, ч.3,4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9,13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_14 за ст.257, ч.4 ст.187 КК України.
В межах даного кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_14 домашній арешт, строк яких останнього разу було продовжено до 15 травня 2020 року, включно.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 строку тримання під вартою, а ОСОБА_14 домашнього арешту на строк до 60 днів, посилаючись на ті обставини, що ризики, які були підставою для обрання та продовження дії запобіжного заходу не відпали, продовжують своє існування та є актуальними, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , та їх захисники ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт вважають, що підстави продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який діє тривалий час - відсутні, клопотання прокурора є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає, оскільки наявність ризиків та обґрунтованість обвинувачення є недоведеними. Час перебування під вартою, є надмірним, просять змінити запобіжний захід на домашній арешт .
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та їх захисники ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно них, не заперечували, клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 підтримали.

Суд першої інстанції, враховуючи, що обвинувачені та зокрема ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень бандитизм, розбій, вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як інші заходи, в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_7 , не виправдовує такий ступінь втручання у їхні права та свободи, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено. Також не встановлено і обставин, які є перешкодою для продовження застосованого до обвинувачених, зокрема, ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що сторона захисту не погоджується з ухвалою суду від 04.05.2020 та вважають, що вона підлягає скасуванню повністю у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Захисник вважає, що наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України на існування яких вказує прокурор та які визнані судом, належним чином не підтверджено та викликають сумніви щодо їх існування. Апелянт вказує, що враховуючи стан судового розгляду справи, час перебування в умовах попереднього ув`язнення, заявлений стороною ризик впливу на свідків та потерпілих зменшився порівняно з моментом обрання запобіжного заходу. Також захисник просить врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, мав постійне місце роботи, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, родину, утримував та доглядав свою матір похилого віку. Власник житла, за адресою: АДРЕСА_2 , висловила згоду про надання свого житла для виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу від 04.05.2020 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству; а також можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (Кідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який раніше судимий, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, мав постійне місце роботи, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, родину, утримував та доглядав свою матір похилого віку, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Що стосується тверджень захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід зазначити, що судом першої інстанції при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 було перевірено та встановлено наявність двох ризиків, можливість переховування від суду та можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження суду першої інстанції під час ухвалення рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу та їм надана належна оцінка, нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Інші доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2020 року, якою зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Запорізькому СІЗО - продовжено до 03 липня 2020 року, включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4