Справа № 168/257/20
Провадження № 1-кп/168/38/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000279 від 02.07.2013 р. за ч.1 ст.185 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и в:

До суду надійшло клопотання, в якому зазначається, що слідче відділення Старовижівського ВП Ратнівського ВП проводить досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Згідно з відомостями, внесеними до ЄРДР в період часу з 16.00 год по 19.30 год. 01.07.2013 р. невідома особа, шляхом вільного доступу через незачинені двері, зайшла до житлового будинку АДРЕСА_1 , звідки з антресолі таємно викрала золоті вироби, а саме: ланцюжок з кулоном у вигляді ікони Божої Матері, браслет, обручки та цифровий фотоапарат марки «Кенон», що належали потерпілим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена, вчинений злочин є злочином середньої тяжкості, а тому відповідно до п.3 1 ч.1 ст. 284 КПК і ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності прокурор просить вищевказане кримінальне провадження закрити.
У судовому засіданні прокурор підтримав вищевказане клопотання, просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення минуло понад 5 років, невстановлена особа вчинила злочин середньої тяжкості і у відповідності до ст. 49 КК України є підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.
Потерпілий, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань не подав.
Суд, заслухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали справи, прийшов до такого висновку.
З наданих прокурором матеріалів, зібраних під час досудового розслідування встановлено, що 02.07.2013 р. до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_6 , який був визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до заяви ОСОБА_6 повідомив, що невідома особа, шляхом вільного доступу через незачинені двері, зайшла до житлового будинку АДРЕСА_1 , звідки з антресолі таємно викрала золоті вироби, а саме: ланцюжок з кулоном у вигляді ікони Божої Матері, браслет, обручки та цифровий фотоапарат марки «Кенон», вартість викраденого становить 19400 грн.
Органом досудового розслідування даний злочин кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України.

На даний час особа (особи), що вчинила цей злочин не встановлена, що стало підставою для звернення прокурора з цим клопотанням.

П.3-1 ч.1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності встановлені ст. 49 КК, а саме : 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК є злочином середньої тяжкості, і строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня його вчинення, згідно зі ст. 49 КК України, становлять 5 років, що свідчить про те, що формально існують підстави для застосування п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Проте, за обставин, що викладені в формулюванні обвинувачення в клопотанні і містяться в кримінальному провадженні, є сумніви щодо правильної кваліфікації даного злочину саме за ч.1 ст.185 КК України без кваліфікуючої ознаки - проникнення в приміщення, а відтак і сумніви щодо закінчення строків давності цього злочину.

Дії особи в цьому кримінальному провадженні кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України (злочин середньої тяжкості), як таємне викрадення майна шляхом вільного доступу до приміщення.

Однак, згідно з клопотанням невстановлена особа шляхом вільного доступу зайшла через незачинені двері всередину житлового будинку, звідки з кімнати з шафи викрала майно потерпілого.

Проте та обставина, що вхід у житло згідно з клопотанням був тимчасово полегшений через тимчасово незачинені вхідні двері будинку, ще не свідчить про те, що доступ в це житло був вільним. В такому випадку дії особи слід кваліфікувати за кваліфікуючою ознакою - незаконне проникнення, оскільки вхід в будинок здійснювався через вхідні двері, обладнані замком, що підтверджується наявними в кримінальному провадженні доказами, хоча і не були зачинені на замок, але мали засоби захисту від доступу сторонніх осіб, відділяли житло і майно, яке в ньому знаходиться, від доступу сторонніх осіб. Речі були викрадені з житлової кімнати будинку і знаходились в спеціальних місцях для зберігання речей меблевих шафах (антресолях). Будь-яка стороння особа мала б ідентифікувати незаконність свого входження (і перебування) в житло без відома і без дозволу господаря будинку.

Крім того, відповідно до п.22 роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, слід мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

У даному провадженні слідством не встановлено з якою метою невстановлена слідством особа опинилась у житлі потерпілого і коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном потерпілого, не перевірено і не надано оцінки діям підозрюваного щодо вчинення крадіжки з проникненням у житло з урахуванням вказаних вище вимог.

Вказані обставини не виключають можливості зміни кваліфікації злочину на більш тяжкий злочин. Як наслідок, строки давності, встановлені ст.49 КК України, на момент розгляду клопотання не минули, відтак наявність підстав, визначених в п.3-1 ч.1 ст.284 КПК для закриття провадження викликає сумнів.

Ст.2 КПКвизначені завдання кримінального провадження, якими є зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч.1 ст.7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Принцип публічності (ст.25 КПК України) серед іншого визначає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно з п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З положень ст.ст. 2, 284 КПК України встановлено, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчий не дослідив всіх обставин злочину, зокрема, щодо моменту виникнення умислу на вчинення крадіжки, що має суттєве значення для правильної кваліфікації злочину.
З огляду на викладене, клопотання задоволенню не підлягає.
При цьому, також слід врахувати, що за наявності сумнівів у кваліфікації злочину, закриття провадження за таких обставин порушує права потерпілого.
Керуючись ст.ст. 284, 369-372 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000279 від 02.07.2013 р. за ч.1 ст.185 КК в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.
Матеріали кримінального провадження № 0000279 направити до слідчого відділу Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1