Номер провадження: 11-кп/813/1276/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лощинівки, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянка України, не працює, із неповною середньою освітою, яка має на утриманні неповнолітнього сина, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимої,
ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Арциз, Одеської області, громадянка України, не працює, із неповною середньою освітою, яка має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання, раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0001907, внесеному до ЄРДР 30.07.2016 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02.05.2020 рокувідносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0001907, внесеному до ЄРДР 30.07.2016 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких є злочином особливої тяжкості, не працюють, не мають постійного джерела прибутку, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків, а тому є ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
На дану ухвалу обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 посилається на таке:

- при постановленні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що у її діях відсутній склад інкримінованих їй злочинів та те, що органи досудового розслідування допустили численні порушення її прав під час досудового розгляду;

- судом не враховано те, що вона одна виховує дитину, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має на утриманні непрацездатних батьків-інвалідів, судимість погашена в установленому законом порядку, під час перебування під вартою у неї погіршився стан здоров`я та вона потребує медичної допомоги, яку неможливо отримати в умовах слідчого ізолятору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 посилається на таке:

- судом не враховано те, що вона раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце проживання, працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, частково визнає свою вину, не переховувалась від слідства та не перешкоджала кримінальному провадженню;

- прокурор не звертався з відповідним поданням про продовження строку застосування запобіжного заходу;

- прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України;

- судом не розглянута можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

- вона тримається під вартою три роки та вісім місяців без винесення вироку.

На підставі викладеного, обвинувачені просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати відносно них більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданих апеляційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційних скарг обвинувачених та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 стосовно того, що суд першої інстанції без письмового клопотання прокурора продовжив строк тримання під вартою, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, незалежно від наявності клопотань, є обов`язком суду.

Дослідивши зміст оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що суд, розглядаючи дане питання, прийняв рішення на підставі вимог ст.331 КПК України, при цьому в ухвалі послався на думки прокурора та сторони захисту, які з`ясовував в судовому засіданні під час вирішення зазначеного питання.

Тобто, суд першої інстанції діяв у відповідності до імперативних вимог ч. 3 ст. 331 КПК України та ініціював питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, не зменшились.

Не погоджуючись із доводами обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених не лише обґрунтованістю обвинувачення, а й наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час, ризики що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки вони офіційно не працюють, тобто відсутні джерела доходу, обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення середньої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 раніше судима, що свідчить про небажання стати особи на шлях виправлення, та свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.

Також суд обґрунтовано вважав, що існують ризики, та обставини у відповідності до ст.178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої у разі визнання її винною, вік та стан її здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченої під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам незаконно впливати на свідків, які ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продовження відносно неї будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 щодо відсутності у її діях складу інкримінованих їй злочинів, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 368 КПК України таке питання в вирішуються судом при ухваленні вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що судом не розглянута можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки згідно обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які вчинені із застосуванням насильства та які спричинили загибель людини, а тому на підставі п.1, п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, апеляційний суд не вбачає можливості застосування застави відносно обвинувачених.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 стосовно того, що судом не враховано стан її здоров`я та необхідність лікування, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченої утримуватись під вартою та неможливості отримання нею необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору.

Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання обвинувачених стосовно наявності у них міцних соціальних зав`язків, наявність утриманців та позитивні характеристики, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, зазначене не зменшує вищенаведені ризики та не може слугувати підставою для обрання відносно них більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилань обвинувачених стосовно тримання їх під вартою три роки та вісім місяців без винесення вироку, апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження, а тому існують вищевказані ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, передбачених ст. 28 КПК України.

Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0001907, внесеному до ЄРДР 30.07.2016 року - залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3