Справа № 522/7100/20
Провадження №1-кп/522/1505/20
УХВАЛА
11 червня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тарутинського району Одеської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є фізичною особою-підприємцем, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 29.02.2020 року,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000441, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 29.02.2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2020 приблизно о 23 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено,ОСОБА_6 , перебував неподалік будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Переслідуючи ціль незаконного збагачення ОСОБА_6 зайшов у вищевказаний будинок, де визначив об`єктом свого злочинного посягання АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, шляхомпідбору ключа до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , без дозволу власника, незаконно проник до вказаної квартири. Перебуваючи в квартирі, діючи умисно, з корисливих мотивів,таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: ноутбук марки «НР» модель 3168 NGW в корпусы срібного кольору, вартістю 14440 гривень, мобільний телефон марки «НТС» модель ОР6В640 в корпусі срібного кольору, вартістю 2450 гривень, пістолет травматичної дії марки «ФОРТ 12Р», вартістю 24500 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 , з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 41390 гривень.
Крім того, 28.02.2020 о 23 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , після викрадення чужого майна з квартири АДРЕСА_3 , знаходячись на п`ятому поверсі був помічений ОСОБА_8 , де останній зупинив ОСОБА_6 , з метою з`ясування причин знаходження останнього в під`їзді будинку. Під час розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , знаходячись в під`їзді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_8 та не очікувано для нього зробив 3-4 постріли в бік останнього, використавши для цього викрадений пістолет марки «ФОРТ 12Р».

В результаті вищевказаних ненавмисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 спричинені наступні тілесні ушкодження: по одному пораненню правого стегна та правої гомілки, два поранення лівого стегна. Вказані ушкодження могли утворитися від дії снаряду випущеного зі стріляючого пристрою.
Дані ушкодження, як окремо так і разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
За сукупністю скоєного ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя.
16.04.2020 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14.06.2020.

04.05.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000441 від 29.02.2020 року відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 07.05.2020 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000441 від 29.02.2020 року відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 .
Оскільки 14.06.2020 року закінчується строк дії запобіжного заходу, прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтоване тим, що ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, ще мають місце, а саме існує необхідність запобігання спробам уникнути відповідальності та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому провадженні та вчинити нове кримінальне правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Потерпілий ОСОБА_4 залишив питання обрання обвинуваченому запобіжного заходу на розсуд суду.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не доведені. Так, обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, працює фізичною оcобою-підприємцем, має позитивні характеристики, шкоду потерпілим обвинувачений відшкодував у повному обсязі, також на думку захисника висунуте обвинувачення необґрунтоване і безпідставне. При цьому захисник вважав достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків нічний домашній арешт.
Заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена виключно у вигляді позбавлення волі строком від трьох до шести років.
Підставою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Так, суд вважає, що характер кримінального правопорушення, яке ставиться у провину обвинуваченому, усвідомлення тяжкості покарання можуть бути підставою, для вчинення обвинуваченим дій, направлених на ухилення від явки до суду, і перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.
В той же час, відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 194, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Судом встановлено, що обвинувачений є громадянином України, має постійне місце проживання на території Одеської області, мешкає батьками, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений є фізичною особою-підприємцем, а не непрацевлаштованим, як зазначив прокурор, раніше не судимий, матеріальну шкоду потерпілим відшкодував добровільно.
Враховуючи викладене, ризики на які вказує прокурор, є мінімальними, а тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Судом взято до уваги обставини, зазначені в статті 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наявність постійного місця проживання, роботи, стійких соціальних зв`язків.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого найтяжчого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 днів.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23 січня 2020 року по справі № 505/2898/19 (провадження № 51-5283 км 19), згідно з якою, виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням, а тому ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 197, 291, 314-317, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 3 ст. 185 КК, залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 днів, починаючи з дня винесення ухвали до 09.08.2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора в розумні строки;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
5) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки, потерпілими в рамках даного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
У разі невиконання ухвали та покладених на обвинуваченого обов`язків суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право контролю за обвинуваченим, має право постановити ухвалу про зміну запобіжного заходу, згідно з положеннями КПК України.
Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання, якому негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали проголошено 12 червня 2020 року о 16 год. 00 хв.
Суддя ОСОБА_1