Провадження № 11-кп/4820/80/20
Справа № 675/1513/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням національним законодавством не передбачена. Чинним законодавством України передбачена можливість засудженим до довічного позбавлення волі клопотати перед Президентом України про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм та у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про зміну покарання не існує, а неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті. Згідно чинного законодавства суди не наділені правом створювати норми права.
В апеляційній скарзі засуджений, як видно з її змісту, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою визнати порушення його права, яке передбачене ст.28 Конституції України та ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод; замінити довічне позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом порушено вимоги міжнародних договорів, порушено права ОСОБА_8 , які передбачені ст. 28 Конституції України. Вважає, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню (Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннь Європейського суду з прав людини) та застосував закон, який не підлягав застосуванню (Кримінальний кодекс України), оскільки він суперечить нормам Конституції та міжнародного права, які мають вищу юридичну силу. Вказує, що має право на заміну довічного покарання на позбавлення волі на певний строк та на реалістичну перспективу звільнення з місць позбавлення волі.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги засудженого, вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_8 засуджений вироком судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 08 травня 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення кримінальних правопорушення, передбачених ст.ст. 193 ч.1, 142 ч. 3, 93 п.п. а, г, е, і, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 27 листопада 2001 року вирок щодо ОСОБА_8 залишено без змін, приведено у відповідність з чинним КК України: дії ОСОБА_8 перекваліфіковані зі ст. 193 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року) на ст. 357 ч. 1 КК України (2001 року), остаточне покарання згідно з ст. 43 КК України (1960 року) залишено без змін.

З положень ч.1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ним не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Відповідно до ст. 64 ч. 1 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Ч.2 ст. 87 КК України встановлено, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ст. 151 ч. 7 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Суд першої інстанції проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, лише шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Відтак, доводи в апеляційній скарзі засудженого, що продовження відбування ним довічного позбавлення волі суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не можуть бути враховані.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни судом призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про що вірно було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Чинним законодавством передбачено можливість подання засудженим до довічного позбавлення волі клопотання про помилування, відтак доводи апеляційної скарги щодо відсутності в кримінальному законі можливості заміни довічного позбавлення волі не можуть бути враховані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді