ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/624/20 Справа № 214/2941/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 , ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, розлученого, працює монтажником "Криворізька будівельна компанія", має на утриманні малолітню доньку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 24 лютого 2020 року включно .
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахував, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 289 КК, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років. При оцінці ризику у вигляді можливого переховування ОСОБА_10 від суду, місцевий суд, окрім тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), враховує відомості про переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та перебування його у розшуку з 25 травня 2017 року, що підтверджується відповідною постановою слідчого від 14.06.2017 року. Судом зазначено, що ОСОБА_10 був затриманий у м. Маріуполі на підставі ухвали слідчого судді про затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя двічі задовольняв клопотання слідчого про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_10 в судове засідання. Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прокурором доведено про існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме щодо знищення, схову або спотворення будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурор зазначив, що місцезнаходження не всіх викрадених речей встановлено, зокрема не знайдено автомобіль, який був предметом злочину. Суд вважає обґрунтованими заявлені прокурором ризики, передбачені п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК у вигляді можливого впливу на свідків кримінального правопорушення, а також, що ОСОБА_10 може вчинити інший злочин, враховуючи наявність на розгляді в судах двох кримінальних проваджень щодо нього.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї:
- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Свої вимоги, апелянт обґрунтовує тим, що доводи суду першої інстанції щодо доцільності продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою і неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, викладені в оскаржуваній ухвалі, на його думку, зводяться до ідентичного дублювання доводів прокурора, який заявляв аналогічні клопотання протягом півтора року, та не містять в собі будь-яких додаткових обставин, які б виправдовували тримання під вартою ОСОБА_10 на великий строк, окрім тяжкості інкримінованого останньому злочину та вже давно неіснуючих ризиків, про незмінну наявність яких кожен раз заявляє прокурор. Такими доводами прокурора та суду першої інстанції є те, що ОСОБА_10 переховувався від органів досудового слідства, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, за місцем реєстрації не знаходився. Вважає, що оскаржувана ухвала суду не містить жодних об`єктивних обгрунтувань відносно неможливості застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу.
Вважає, що судом першої інстанції повністю проігноровані доводи захисту та обвинуваченого, стосовно того, що останній навчався у Київському національному транспортному Університеті, а з 05.09.2017 року офіційно працевлаштований в ТОВ "Криворізька будівельна компанія", проживав у належній йому квартирі по АДРЕСА_2 .
Зазначає, що ОСОБА_10 раніше не судимий, офіційно працює, має стабільний дохід, має на утриманні малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання разом з батьками та братом, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, є донором, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також захисник надав копії документів, які підтверджують, що ОСОБА_10 не переховувався, коли його було об`явлення в розшук, а вів нормальне життя, навчався в вузі, був офіційно працевлаштований з відрядженням вахтовим методом у м. Маріуполі, та інші документи.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, думку потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили ухвалу суду залишити без змін, колегія суддів приходить до слідуючого.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, у відповідних матеріалах провадження № 214/2941/17, в судовому засіданні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, 24 грудня 2019 року в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 до 24 лютого 2020 року.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ухилявся від явки до слідчого у зв`язку з чим перебував у розшуку з 25 травня 2017 року, що підтверджується відповідною постановою слідчого від 14.06.2017 року.
Крім цього прокурором зазначено, про наявність стосовно ОСОБА_10 ще двох обвинувальних актів.
Адвокатом в обґрунтування доводів апеляційної скарги було надано копії документів, які підтверджують, що ОСОБА_10 , працював вахтовим методом у м. Маріуполь та перебував у відрядженні з 14.09.2017 року. Але постанова слідчого про оголошення у розшук обвинуваченого ОСОБА_10 була винесена 14.06.2017 року, а як вбачається з наданих документів обвинувачений перебував у відрядженні з 14.09.2017 року, що свідчить про відповідне ухилення останнього від явки до слідчого, та спростовує доводи захисника.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_10 має стійкі соціальні зв`язки, є особою раніше не судимою, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, має батьків та брата, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, є донором, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, взято також до уваги, та відповідно наявність передбачених п.п.1,2,3,5 ст. 177 КПК ризиків, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-які з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, а також те, що обвинувачений може вчинити інший злочин.
Отже суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Зазначені адвокатом доводи були придметом дослідження судом при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Суттєвих обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів зазначає, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: