БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/265/2020
Провадження № 1-кп/497/41/2020
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
про повернення обвинувального акту прокурору

04.05.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

вивчивши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції між залами Болградського районного суду Одеської області та Ленінського районного суду міста Кіровоград обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000102 від 27.09.2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Кіровоград Кіровоградської області, зі слів з вищою освітою, українську розуміє, не одружений, тимчасово непрацевлаштований, станом на час, з якого він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, - обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, місце проживання якого зареєстроване за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
- який обвинувачується за ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.02.2020 року до Болградського районного суду Одеської області відповідно до ст.ст.32,36,283,291 КПК України з прокуратури Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , що обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст.368ч.3 КК України, та якому на підставі слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаїва від 23.10.2019р. обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 60210грн., які обвинуваченим були внесені. Підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні було призначене ухвалою суду від 28.02.2020р. на 16.03.2020р. та відкладене на 01.04.2020р. та 04.05.2020р. з поважної причини у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації та встановленням карантину на усій території України Постановою КМУ від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з доповненнями, згідно яких через загрозу епідемії Кабінет міністрів запровадив обмежувальні заходи в Україні з 12 березня по 3 квітня; 25 березня Кабмін продовжив карантин до 24 квітня та запровадив режим надзвичайної ситуації на всій території країни; 22 квітня Кабінет міністрів продовжив дію обмежувальних заходів у зв`язку з пандемією коронавірусу до 11 травня, а на позачерговому засіданні 04 травня продовжив дію карантинних заходів в Україні до 22 травня.

Ухвалою від 16.03.2020р. суд задовольнив клопотання прокурора про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через велику відстань між місцем судового розгляду кримінального провадження та містом Кіровоград де перебувають обвинувачений, прокурор і захисник.

04.05.2020 року, до початку судового засідання, електронною поштою до матеріалів справи через канцелярію суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з наявністю недоліків його невідповідністю вимогам КПК України: захисник вважає обвинувачення неконкретним, оскільки з обвинувального акту неможливо зрозуміти в чому саме обвинувачується ОСОБА_4 , і чому саме його дії кваліфіковані за цією статтею КК України, а тому в обвинуваченого та захисника відсутня можливість здійснювати захист прав і інтересів від конкретного обвинувачення.

Так, захисник у клопотанні, яке підтримав у судовому засіданні, стверджує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, виходячи із наступного.
На думку захисника, при складанні обвинувального акту було порушено вимоги п.5 ч.2 статті 291 КПК України, а саме: згідно врученого ОСОБА_4 обвинувального акту, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення є частина 3 статті 368 КК України, тобто, одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднане із вимаганням неправомірної вигоди.
Тобто, стверджує захисник, в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, було неправильно встановлено суб`єкта даного кримінального правопорушення особу ОСОБА_4 в розумінні посади, яку він обіймав на момент, з якого він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення: він обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Проте, згідно пункту 2 примітки до статті 368 КК України, службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 КК України, є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії "Б": судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.
Тобто, посада, яку займав ОСОБА_4 згідно ЗУ «Про державну службу», не відноситься до категорії посад, віднесених до категорії «Б», оскільки, згідно пункту 3 частини 2 статті 6 вказаного Закону, посада ОСОБА_4 відноситься до категорії «В».
У зв`язку з чим в розумінні статті 368ч.3 КК України посада, яку обіймав ОСОБА_4 , не може бути віднесена до посад, при обійманні якої можливе кваліфікування суб`єкту скоєного кримінального правопорушення як особи, яка займає відповідальне становище.
Ця обставина вбачається, виходячи з встановлених даних щодо особи обвинуваченого та не потребує дослідження доказів у справі.
У зв`язку з чим, вважає захисник, обвинувачення містить кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, які не відповідають особі ОСОБА_4 , а саме: вчинення ним кримінального правопорушення як службовою особою, яка займає відповідальне становище, якою він не є і не був.
Обвинувачений та його захисник підтримали клопотання, просили повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він має недоліки, які унеможливлюють ідентифікувати ОСОБА_4 як суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ст.368ч.3 КК України.

Прокурор, заперечуючи проти задоволення клопотання, не навів своїх аргументів на спростування тверджень захисника щодо правильності встановлення особи ОСОБА_4 як суб`єкта кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 і правильності кваліфікації його дій, та просив суд призначити обвинувальний акт до розгляду на підставі обвинувального акту, викликати до суду для допиту чотирьох свідків, зазначених у реєстрі, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається, оскільки він відповідає вимогам КПК України.
Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, розглянувши клопотання, вивчивши надані обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав щодо задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту та щодо відсутності можливості розгляду даного обвинувального акту по суті з недоліками, які не можуть бути усунені в ході судового розгляду кримінального провадження.
Так, згідно з ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» за №8 від 24.10.2003р., суди мають вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно має містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Прокурор, відповідно до п.13ч.2ст.36 КПК України, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, є уповноваженою Законом особою, що має право затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акту, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акту чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт або зазначені клопотання. Прокурор, який представляє державне обвинувачення у суді, має бути включений до групи прокурорів або замінений в порушення процедури, встановленої кримінальним процесуальним кодексом України. Така обставина, при її недотриманні, є безперечною вимогою повернення обвинувального акту.
Крім того, відповідно до ч.1ст.293 КПК України визначено, що одночасно з переданням обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування заходів медичного або виховного характеру. Вказана норма є імперативною та має вказівку категоричного характеру й обов`язкової умови виконання цієї норми, визначаючи конкретного суб`єкта, який має виключне право та обов`язок надання копії обвинувального акту як підозрюваному, так і його захиснику.
В даному випадку в ході підготовчого судового засідання з`ясувалося, що, хоча матеріали, надані суду разом з обвинувальним актом, й не містять розписки адвоката захисника обвинуваченого про отримання ним чи обвинуваченим в його присутності копії обвинувального акут лише є розписка обвинуваченого про отримання такої копії, що свідчить про недотримання вимоги закону в цій частині, проте цей недолік було з`ясовано в ході судового засідання, захисник підтвердив про отримання ним копії обвинувального акту і такий недолік, у даному випадку, не зміг би перешкодити призначенню обвинувального акту до розгляду по суті, проте судом встановлені інші недоліки, що перешкоджають продовженню розгляду даного кримінального провадження судом.
Даний обвинувальний акт не відповідає статусу офіційного процесуального документу, оскільки містить гриф «Затверджую» з підписом прокурора, але відсутня печатка, яка завіряє цей підпис.
Так, згідно з ч.1ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст.358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, які складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.
Крім того, текст даного обвинувального акту порушує вимогу чинного законодавства щодо конкретизації злочину та відповідності вимогам КПК України щодо відповідності дій певної особи їх кваліфікації за конкретною статтею КК України за визначеними кваліфікуючими обставинами та ознаками.
Так, правова кваліфікація дій особи має містити не лише посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. В обвинувальному акті має бути викладені не лише зміст підозри, а також усі фактичні обставини правопорушення, у вчиненні якого підозрювалася певна особа, і правова кваліфікація. За таким «обвинувальним актом» особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, адже, відповідно до положень ст.277 КПК України, це становить зміст повідомлення про підозру. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій певної особи унеможливлює якісний і повний захист цієї конкретної особи, і, як наслідок, потягне за собою беззаперечне скасування вироку.
Крім того, частину другу статті 291 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 198-IX від 17.10.2019, згідно якої обвинувальний акт має містити анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), що, у даному випадку, в розрізі саме даного обвинувачення може мати суттєве значення для ухвалення судом законного та обґрунтованого остаточного рішення (вироку). У супереч цієї вимоги закону обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не містить відомостей щодо наявності чи відсутності такої визначеної законом особи «викривача».
Стосовно клопотання захисника. Згідно встановлених в досудовим розслідуванням фактів та відображеній в анкетних даних обвинуваченого інформації, ОСОБА_4 обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яка, згідно пункту 3 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу» є посадою категорії «В».
З обвинувального ж акту вбачається, що обвинувачення висунуто особі, яка обіймає, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу» посаду категорії «Б», а саме, одна з керівних посад: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів Пункт 2 частини другої статті 6 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2190-VIII від 09.11.2017; в редакції Закону № 117-IX від 19.09.2019. Тобто, ця норма Закону зі змінами була чинною на момент, з якого вважається, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, оскільки в обвинувальному акті вказано «…наприкінці вересня 2019 року…».
Окрім того, при викладені фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення, якими обґрунтована кваліфікація діяння, зазначено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на займаній посаді, є службовою особою та постійно виконує функції офіційного представника державного органу виконавчої влади. Однак, обґрунтування посади ОСОБА_4 в частині відповідальності займаного становища у викладі фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення відсутнє.
Недотримання вимог кримінального процесуального закону в ході складання обвинувального акту має наслідок у вигляді істотного впливу на право обвинуваченого щодо забезпечення права на справедливий суд і захист від конкретного обвинувачення, оскільки неконкретність пред`явленого обвинувачення має наслідок порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачення в частині кваліфікації діяння, яке пред`явлене ОСОБА_4 , є неточним та некоректним, оскільки суб`єкт скоєного кримінального правопорушення встановлений правоохоронними органами неправильно, у зв`язку з чим до обвинувачення ОСОБА_4 неправомірно долучено таку кваліфікуючу складову даного кримінального правопорушення, як скоєння особою, яка займає відповідальне становище, що є однією з основних кваліфікуючих ознак кваліфікації за даною статтею, але не відповідає фактичним обставинам, викладеним в анкетних даних в обвинувальному акті і впливає на правильність обставини злочину у формулюванні кваліфікуючих ознак в діяннях певної конкретної особи ОСОБА_4 , якому пред`явлено обвинувачення як особі, яка обіймає посаду, хоча з наданих відомостей не вбачається, що він фактично будь-коли обіймав посаду такої категорії, і цей недолік є перешкодою в розгляді обвинувального акту стосовно саме ОСОБА_4 як посадової особи, що обіймала на момент скоєння правопорушення, встановленого обвинувальним актом.
Крім того, обвинувальний акт має суттєвий недолік в частині викладення фактичних обставин справи: не зазначено спосіб отримання саме обвинуваченим неправомірної вигоди.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.368 КК України, що кваліфіковано як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Предметом цього злочину є неправомірна вигода, під якою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав (примітка 1 до ст. 364 КК України). При цьому одержання неправомірної вигоди передбачає будь-який спосіб її прийняття службовою особою особисто або через посередника.
Як вбачається з обвинувального акту в частині формулювання обвинувачення відсутнє викладення обставин (час, місце, спосіб) саме одержання ОСОБА_4 неправомірної вигоди, не вказано, в якій саме формі ОСОБА_4 одержав цю неправомірну вигоду. Формулювання обвинувачення обмежене посиланням на те, що заявник здійснив перерахування грошових коштів на банківську картку ОСОБА_4 . Водночас, чи отримував безпосередньо ОСОБА_4 грошові кошти, в обвинуваченні взагалі не зазначено.
Окрім того, при формулюванні обвинувачення не встановлено конкретний мотив скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме: в описанні об`єктивної сторони скоєного кримінального правопорушення, зазначено факт скоєння ОСОБА_4 одержання неправомірної вигоди з метою її передачі начебто своїм колегам. Однак, установчих даних цих «колег» в обвинуваченні не зазначено. Відповідно, факт скоєння кримінального правопорушення з метою передачі третім особам є лише припущенням правоохоронців.
Тобто, обвинувачення не містить неконкретизовані даних щодо мотиву скоєного кримінального правопорушення, а саме, посилання на існування факту отримання саме ОСОБА_4 неправомірної вигоди особисто для себе чи, все ж-таки, для передачі іншій особі (що фактично є різними мотивами скоєння кримінального правопорушення). При цьому, обидві ознаки об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення включені у сформульоване обвинувачення.
Відповідно до ч.4ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Згідно з п.13ч.1ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення має містити фактичні дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно з вимогами п.1-2 ч.1ст.91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тобто дані на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
З положень п.«а`ч.3ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, що ратифікована Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального, правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті п.п.«а`п.3ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у цій справі нагадує, що положення п.п.«а» п.3ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії»; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).
Таким чином, суд дійшов висновку, що, з огляду на вищевказані недоліки обвинувального Акту, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 , є неконкретним та таким, що позбавляє обвинуваченого можливості зрозуміти в чому конкретно саме він обвинувачується, що свідчить про невідповідність врученого ОСОБА_4 обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КІІК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК, суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України. При цьому суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України

За таких обставин, керуючись принципом законності та верховенства права, закріплених у ст.ст.8, 9 КПК України та дотримуючись вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка наголошує, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …. встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення», суд дійшов висновку, що прокурором при затвердженні обвинувального акту допущено порушення Закону, що перешкоджають суду призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні на підставі вищезазначеного обвинувального акту без усунення вказаних вище недоліків.
Враховуюче вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 та повернення обвинувального акту з доданими до нього матеріалами прокурору для усунення виявлених недоліків.
Керуючись ст.ст.291,293, 314, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000102 від 27.09.2019 року відносно ОСОБА_4 , що обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст.368 ч.3 КК України повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Кіровоградської області для усунення вказаних недоліків протягом розумного строку.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику після проголошення, шляхом негайного направлення копії ухвали на їх електронні адреси, оскільки вони під час судового засідання перебували у приміщенні іншого суду в іншій місцевості.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляції до Одеського апеляційного суду через суд, що її постановив, протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 05.05.2020 року.

Суддя ОСОБА_1