Справа № 745/503/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/771/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження №12.019.270.240.000.106, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановив:

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 із застосуванням ст. 69 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 1256 грн. 08 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, а також зазначити у вироку всі непогашені судимості. В решті вирок залишити без змін. Місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, вказав, що взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, наслідки та обставини його вчинення, висновок органу пробації, що застосування соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, та який характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також дуже високий рівень небезпеки для суспільства, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, та призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт. Однак зазначені судом підстави вказують, що покарання ОСОБА_6 має бути призначене лише з ізоляцією від суспільства. Крім того, суд, всупереч вимогам ч. 1 ст. 374 КПК України, у вступній частині вироку не вказав всі відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, та не врахував їх при призначенні покарання. Зокрема, відповідно до вимоги про судимість, ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, у тому числі, тяжких та особливо тяжких злочинів (27.04.2004 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки; 14.06.2004 року за ч. 1 ст. 307, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 25.04.2007 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 9 років 3 місяці; 19.12.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт на строк 80 годин; 14.07.2016 року за ч. 1 ст. 389-1, ст. 71 КК України до арешту на строк 5 місяців 5 днів; 18.12.2018 року за ст. 395 КК України до арешту на строк 3 місяці, звільнений 26.04.2019 по відбуттю покарання), судимості за які не погашені, відбував покарання у місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення. Визнані судом обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого жодним чином не знижують ступінь тяжкості злочину. Крім того, у порушення вимог ст. 374 КПК України, рішення суду про застосування ст. 69 КК України зовсім не мотивовано, вказано лише про наявність обставин, що пом`якшують покарання. При цьому не зазначено, яким чином обставини, що пом`якшують покарання та дані щодо особи обвинуваченого є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Адже враховані судом при призначенні покарання дані щодо особи є негативними. Враховуючи викладене, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, та особи обвинуваченого не давали суду підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України та призначення покарання у виді громадських робіт. Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , приблизно, з 1993 року, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, після смерті брата ОСОБА_6 , залишив у своєму володінні обріз мисливської гладкоствольної рушниці, таким чином, незаконно придбав та в подальшому зберігав вказаний обріз у коморі будинку за вище вказаною адресою.

Об 11 годині 21 хвилині, 20 травня 2019 року, працівниками поліції, під час проведення обшуку по АДРЕСА_1 , був виявлений та вилучений обріз мисливської гладкоствольної рушниці, який є вогнепальною зброєю - обрізом, виготовленим саморобним способом із одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці 16-го калібру, моделі Иж-5, номер на стволі № НОМЕР_1 , промислового виробництва СРСР, шляхом укорочення ствола до залишкової довжини 357 мм, укорочування ложі до довжини 245 мм.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 1 ст. 263 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину місцевий суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого та врахував при призначенні покарання. При цьому, колегія суддів враховує як обставину, яка пом`якшує покарання, ще й тривале (з 1993 року) зберігання вказаної вогнепальної зброї, при відсутності даних хоч би одноразового її використання та відсутність набоїв до неї і вважає, що вказані обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд вірно визнав рецидив злочинів.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та обставини його вчинення, висновок органу пробації, який характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя і який носить для суду рекомендаційний, а не обов`язковий характер.

Не повний перелік попередніх судимостей у вступній частині вироку не впливає на доведеність вини, він є в матеріалах справи та врахований як такий, що характеризує обвинуваченого.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що місцевим судом призначено покарання про яке просив прокурор.

Позиції двох прокурорів в одному кримінальному провадженні щодо покарання одного обвинуваченого, які майже діаметрально протилежні, на думку колегії суддів, суперечать як загальним засадам кримінального процесуального законодавства так і Закону України Про прокуратуру та підривають авторитет останньої в очах суспільства.

Враховуючи викладене, обставини скоєного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, даним, що характеризують його особу і, з огляду на відсутність будь яких шкідливих наслідків, є достатнім та справедливим, а тому підстав для скасування вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4