ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/3828/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/56/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8
ОСОБА_9
потерпілого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №00000697 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Херсона, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які складають 3400 грн. в доход держави з позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
На підставі ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ТДВ Страхова компанія "Альфа Гарант" та ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди.
Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 6000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 2223 , 34 грн.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 13.10.2015 близько 10.00год. у м. Херсоні, керуючи технічно справним автомобілем Suzuki Grand Vitara, р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Тираспольській зі сторони вул.Небесної сотні (раніше вул. 40 років Жовтня) у напрямку вул .І. Куліка, проявила неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п.2.3.б, п.16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з головною дорогою вул. Гагаріна, не надала перевагу у русі автомобілю ЗАЗ 110377-40 р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі вул. Гагаріна зі сторони вул. Степана Разіна у напрямку пр. Ушакова внаслідок чого, допустила зіткнення з вказаним транспортним засобом, в результаті чого ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
З матеріалів провадження вбачається, що під час розгляду провадження в суді ОСОБА_11 , відносно якої спрямовано обвинувальний акт до суду змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 06.06.2018 року та копією паспорта ( т 1 а.п. 255, 256)
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині заявленого цивільного позову та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_10 до відповідачів ОСОБА_7 та ТДВ Страхова Компанія «Альфа Гарант» в повному обсязі:
-стягнути з ОСОБА_7 на корить ОСОБА_10 1344,18 грн. в рахунок відшкодування збитків, пов`язаних з пошкодженням належного йому автомобіля ЗАЗ 110377-40, р.н. НОМЕР_2 ;
-стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_10 50000 грн. в рахунок відшкодування збитків, пов`язаних з пошкодженням належного йому автомобіля ЗАЗ 110377-40, р.н. НОМЕР_2 ;
-стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стверджує, що висновки суду в частині вирішення цивільного позову не відповідають

фактичним обставинам справи.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Херсоні, ОСОБА_10 був наданий автомобіль без права продажу, дарування, передачі іншій особі.

03.08.2007 року транспортний засіб ЗАЗ 110377-40, р.н. НОМЕР_2 , був зареєстрований за ОСОБА_10 , та виданий технічний паспорт .

Потерпілий ОСОБА_10 на момент вчинення ДТП на законних підставах володів вказаним автомобілем, а отже мав право на отримання відшкодування збитків заподіяних пошкодженням автомобіля.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд не в повній мірі врахував фізичні та душевні страждання, які пережив потерпілий з вини ОСОБА_7 . Стягнута судом сума відшкодування моральної шкоди 6000 грн. не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань.

Фактично судом не враховано душевні страждання, пережиті потерпілим у зв`язку із фактом пошкодження автомобіля, який використовувався як засіб для пересування, а також те, що для відновлення транспортного засобу, потерпілим була взята значна сума грошей у борг.

Вважає, що суд, пов`язуючи встановлення розміру моральної шкоди з виплатою обвинуваченою 3000 дол. США в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, прийняв рішення, яке суперечить вимогам ч.4 ст. 23 ЦК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Провадження закрити у зв`язку із звільненням ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. Речові докази у кримінальному провадженні, а саме транспортні засоби «Suzuki Grand Vitara» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ 110377-40» реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати повернутим власникам. Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави витрати на проведення експертиз, загальна сума яких становить 4041,22 грн.

Цивільні позови залишити без розгляду.

Прокурор посилається на те, що суд з урахуванням думки обвинуваченої, яка клопотала про застосування до неї положень ст. 49 КК України мав би з огляду на положення ст. 288 КПК України, постановити ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності.

Натомість суд ухвалив за ч. 1 ст. 286 КК України вирок та звільнив її від відбування покарання, тим самим допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги представника потерпілого, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних вимог адвоката ОСОБА_9 .
Обвинувачена ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 вважали можливим задовольнити апеляційні вимоги прокурора, заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .
Представник ТДВ Страхова компанії «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав.
В письмових запереченнях представник цивільного відповідача просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
В апеляційних скаргах не оспорюється висновок суду щодо правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до яких ОСОБА_7 13.10.2015 року близько 10.00 год. у м. Херсоні, керуючи технічно справним автомобілем Suzuki Grand Vitara, р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Тираспольській зі сторони вул.Небесної сотні (раніше вул. 40 років Жовтня) у напрямку вул .І. Куліка, проявила неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п.2.3.б, п.16.11 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з головною дорогою вул. Гагаріна, не надала перевагу у русі автомобілю ЗАЗ 110377-40 р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі вул. Гагаріна зі сторони вул. Степана Разіна у напрямку пр. Ушакова внаслідок чого, допустила зіткнення з вказаним транспортним засобом, в результаті чого ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
А тому колегія суддів висновок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядає.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом положень ст. 49 КК України, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вбачається, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції адвокат ОСОБА_8 , що здійснював захист ОСОБА_7 подав письмове клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Наявна у матеріалах провадження письмова заява ОСОБА_7 про надання згоди на звільнення від кримінальної відповідальності.
В судових дебатах прокурор, обвинувачена, адвокат ОСОБА_13 просили суд закрити кримінальне провадження, обвинувачену звільнити від кримінальної відповідальності.

Суд, всупереч зазначеним вище положенням закону , за наявності заяви про звільнення від кримінальної відповідальності та згоди обвинуваченої ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначив їй покарання та звільнив від призначеного покарання на підставі ч 1 ст. 49 КК України, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та істотно порушив вимоги КПК.

Як вбачається інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України , який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості , скоєно 13.10.2015 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення на час ухвалення судом першої інстанції вироком суду минуло понад три роки, матеріали провадження не містять доказів, що обвинувачена протягом цього періоду ухилялася від слідства або суду, або вчинила нові злочини після 13.10.2015 року, суд мав звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

Доказів переривання строку давності чи його зупинення апеляційний суд не встановив.

У судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_7 наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою. Обвинувачена зазначила, що їй все зрозуміло, та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити.

Потерпілий заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а відтак і проти закриття кримінального провадження.

Застосування положень ч. 1 ст. 49 КК України є обов`язком суду, а не його правом, а отже незгода потерпілого, не може бути підставою для відмови у звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для скасування вироку та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

За змістом ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті. Натомість він може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Чинним КПК передбачено, що цивільний позов може бути залишений без розгляду лише у випадку виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 КПК, якщо в судове засідання не з`явився цивільний позивач.( ст. 129 КПК)

Враховуючи існуючу прогалину у кримінальному процесуальному законі щодо вирішення цивільного позову, заявленого потерпілим в рамках кримінального провадження при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України на стадії апеляційного розгляду, виходячи із повноважень апеляційного суду, визначених ст. 407 КПК та керуючись загальними засадами кримінального судочинства та положеннями ч.6 ст. 9 КПК колегія суддів вважає за необхідне заявлений потерпілим під час судового розгляду в суді першої інстанції цивільний позов виділити із матеріалів кримінального провадження та призначити до нового розгляду в суді першої інстанції для розгляду по суті в порядку цивільного судочинства з метою забезпечення прав потерпілого на справедливий судовий розгляд.

Оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України перешкоджає розгляду по суті цивільного позову у кримінальному провадженні з урахуванням положень ст.417 КПК України про скасування обвинувального вироку, апеляційний суд вважає, що процесуальні підстави для перевірки правильності вирішення судом цивільного позову відсутні, а тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 належить залишити без задоволення.

Апеляційні вимоги прокурора про стягнення судових витрат з ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, оскільки згідно положень ст. 124 КПК України суд стягує судові витрати з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю, підстав для стягнення витрат на проведення експертиз з ОСОБА_7 не має.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про залучення речових доказів.

Прокурор під час апеляційного розгляду повідомив, що процесуальне рішення у кримінальному провадженні про залучення речових доказів не приймалося.

Отже апеляційна вимога прокурора про вирішення питання про долю речових доказів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» та ОСОБА_7 направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4