Постанова
Іменем України

14 травня 2020 року

м. Київ
справа № 761/37670/18
провадження № 51-1115 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007467, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 200 та ч. 2 ст. 200 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в організаціях, підприємствах та установах, що пов`язані із розрахунково - касовими, банківськими операціями на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 200 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн.;
- за ч. 2 ст. 200 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 85 000 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в організаціях, підприємствах та установах, що пов`язані із розрахунково - касовими, банківськими операціями на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вироком вирішено цивільний позов та питання речових доказів у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, в період з 15 по 23 березня 2018 року, перебуваючи за адресою: просп. Перемоги, 14, м. Київ, в зв`язку з організацією створення філії «Днопоглиблювальний флот» Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України» виконуючи функції бухгалтера, без офіційного оформлення на посаду та, отримавши ключі доступу до системи «Клієнт-банк», шляхом зловживання довірою начальника філії та інших службових осіб, здійснюючи незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки та виготовляючи підробні документи на переказ, а саме: платіжні доручення з внесенням до них недостовірних даних, діючи повторно, заволоділа грошовими коштами філії на загальну суму 35 823 грн.
В подальшому, ОСОБА_6 , будучи відповідно до наказу № 32 від 28 березня 2018 року призначеною на посаду бухгалтера вказаної філії, в період з 28 березня 2018 року по 08 червня 2018 року повторно, шляхом зловживання довірою начальника філії та інших службових осіб, здійснюючи незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки, виготовляючи підробні платіжні доручення на безпідставне перерахування грошових коштів з банківського рахунку філії, заволоділа грошовими коштами філії на загальну суму 161 751 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.Обґрунтовуючи вимоги скарги прокурор вказує, що апеляційний суд, всупереч положенням ст. 419 КПК України, при залишенні його апеляційної скарги без задоволення, належним чином не перевірив доводів щодо необґрунтованого звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Вважає, що при прийнятті рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчинених засудженою кримінальних правопорушень, кількість епізодів, суму невідшкодованих збитків, дані про особу винної.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та вважала, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 надіслав заперечення на касаційну скаргу в яких, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив його залишити без зміни.
Під час касаційного розгляду засуджена та її захисник висловили позицію щодо відсутності підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Представник потерпілого ОСОБА_8 в ході касаційного розгляду вважала, що оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 3 ст. 190, ч. 1 та ч. 2 ст. 200 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, дотримуючись наведених вимог кримінального закону при призначенні засудженій покарання, суд урахував усі обставини справи, в тому числі і тяжкість вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винної, яка в минулому судимою не була, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у скоєному та часткове відшкодування заподіяної шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання і обрав покарання в межах санкцій інкримінованих їй злочинів.
При цьому, враховуючи обставини, що безпосередньо пов`язані з вчиненням засудженою кримінальних правопорушень та характеризують поведінку останньої після їх вчинення, даних про її особу, суд прийняв рішення про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги прокурора, який не погоджувався з застосуванням положень ст. 75 КК України та можливістю звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, в зв`язку з чим просив вирок суду в цій частині скасувати і ухвалити свій, констатував їх безпідставність та вирок суду залишив без зміни.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказаний суд належним чином перевірив наведені прокурором доводи про неправильне застосування ст. 75 КК України, обґрунтовано визнавши їх безпідставними.
З призначеним ОСОБА_6 покаранням і звільненням від його відбування з випробуванням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, адже згідно з вимогами ст. 50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення в справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9