Справа № 214/9705/19
1-кп/214/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001200 від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001200 від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 2 місяці.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є запобігання його спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні

Так, ОСОБА_7 , офіційно не працевлаштований, тривалий час ніде не працює, розлучений, проживав до затримання з неповнолітнім братом, має неповнолітню дитину, яка проживає окремо з матір`ю, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений має закордонний паспорт виданий на його ім`я, що надасть йому можливість виїхати за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, обвинувачений знайомий зі свідком ОСОБА_9 та на даний час йому відоме місце мешкання потерпілого ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі він зможе незаконно виливати на свідка та потерпілого. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_7 , до встановлення його особи, здійснював тиск на батька потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила що обвинувачений може здати на зберігання закордонний паспорт та просила суд допитати в якості свідка колишню дружину обвинуваченого, з якою у них є спільна дитина, для отримання характеризуючих особу обвинуваченого відомостей.

Свідок ОСОБА_13 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого з 2010 по 2018 рік, на теперішній час одружена в друге та змінила прізвище, повідомила суду що вона має добрі стосунки з обвинуваченим. Останній підтримує зв`язки з дитиною, кілька разів на тиждень проводив з нею час, не може сказати що він був агресивним та застосовував насильство. Також, пояснила що син сумує за батьком. Вона зараз в іншому шлюбі, має родину і син проживає із нею.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , не має міцних соціальних зв`язків, не одружений. Його неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та її новим чоловіком, окремо від обвинуваченого.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. При цьому, обвинувачений має закордонний паспорт, виданий на його ім`я, що надасть йому можливість виїхати за межі України. Зазначене вище дає підстави вважати, що останній, знаходячись на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 відоме місце мешкання потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , а також він знайомий зі свідком ОСОБА_9 , а тому існує ризик впливу обвинуваченого на зазначених осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З урахування вищевикладеного, у колегії суддів маються підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам. Таким чином, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчинено із застосування насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за ознаками: вимога передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження є не доцільним визначати розмір застави.
Керуючись ст.ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 (два) місяці, тобто до 03 травня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення складено 06.03.2020 року
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3