ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/1605/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1582/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 19 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою - обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Старий Салтів, Вовчанський район Харківської області, українцю, громадянину України, який офіційно не працює, не одружений, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий : 23.03.2010 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; 18.03.2011 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.06.2013 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці; 18.10.2016 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,
- Обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю сел. Старий Мерчик, Валківський район, Харківська область, українцю, громадянину України, який не працює, не одружений, із загальною середньою освітою, не має місця реєстрації та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
які органами досудового розслідування обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 лютого 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 та застосувати до нього домашній арешт.

Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує на те, що клопотання прокурора носить формальний характер, ризики, ним заявлені, нічим не підтверджені та не доведені в суді. У даній справі допитані всі свідки, жоден з яких не надав свідчень на підтвердження ані підозри, ані обвинувачення ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині. Крім того допитано потерпілу та досліджено матеріали справи, справа тривалий час перебуває в суді, а обвинувачений продовжує триматися в СІЗО, де грубо порушують його права.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду про продовження йому запобіжного заходу та застосувати до нього будь-який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Вказує на те, що він не причетний до скоєння злочину, що обвинувачений ОСОБА_10 його обмовив під впливом морального та фізичного тиску. Зазначає про те, що клопотання прокурора носить формальний характер, нічим не обґрунтоване, а він перебуває під вартою без доказів його вини.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та застосувати до нього будь-який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Вказує про те, що клопотання прокурора вкотре носить формальний характер, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не підтверджені. Докази його вини відсутні, при цьому у справі допитані всі свідки та досліджені матеріали справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Між тим, обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену судимість , знову вчинив злочин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченим, наслідків вчиненого кримінального правопорушення смерть людини , даних про особу обвинувачених, які не працюють, не одружені, крім того, обвинувачений ОСОБА_10 не має місця реєстрації, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

Твердження обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в частині недоведеності вини обвинувачених, відсутності доказів їх вини колегією суддів не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки.

Також апелянти посилаються на те, що клопотання прокурора вкотре носить формальний характер, а нових доказів та обґрунтувань для його задоволення прокурор не наводить.

Однак, як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції триває.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 19 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді