20.02.2020
Справа № 642/2160/16к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України , -
ВСТАНОВИВ:
у провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений строк якого спливає 24.02.2020 року.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вислухавши думку прокурора, який посилався на доцільність продовження обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, посилаючисься на те, що ризики на які посилається прокурор недоведені, що ОСОБА_7 не має наміру ухилятися від суду, а також просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, суд приходить до наступного.
Суд зазначає про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений звинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до шести років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, суд бере до уваги зокрема, що судовий розгляд не завершено, не всі свідки допитані, та обвинувачений, враховуючи його дані може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки інкримінований злочин вчинений в період іспитового строку, що поряд із ризиком можливості переховуватися від та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
При цьому суд зазначає, що питання фактичних обставин кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час розгляду справи по суті та оцінка надається судом вже у нарадчій кімнаті. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються ОСОБА_7 даних про його особу, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.
У суду відсутні об`єктивні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, тому суд вважає доцільним продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 369 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 18 квітня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1