Справа №: 343/957/20
Провадження №: 1-кп/0343/120/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань№0000261 від 04.06.2020 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого на посаді водія ПП ОСОБА_4 , з середньою освітою, неодруженого, який депутатом не обирався, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш) на території природно-заповідного фонду.

Кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який відповідно до п.4 Постанови КМУ №59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_3 , не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відповідно до Постанови КМУ №827 від 12.12.1994 (із змінами від 28.12.2011 за №1370) належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Так, ОСОБА_3 03.06.2020 близько 18.00 год перебував за межами населеного пункту Новий Мізунь Долинського району Івано-Франківської області біля русла річки Мізунка. В цей. час у нього виник протиправний умисел, спрямований на незаконне видобування корисних копалин, а саме піщано-гравійної суміші з русла річки «Мізунка», яка являється ландшафтним заказником місцевого значення згідно з Положення про ландшафтний заказник місцево значення «Ріка Свіча з притокою Мізунькою» від 21.04.1998. З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу - гірничого відводу, робочого проекту на розробку русларегульованих та руслоочисних робіт, за допомогою екскаватора гусеничного TAKEUCHI «ТБ 175» 2008 р.в., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , здійснив на відстані 2 м від водного дзеркала, видобування піщано-гравійної суміші, в кількості 13 м3, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/11/3-219 МРВ/20 від 09.06.2020 є некарбонатним піщаним ґрунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші, вчиненому на території природно-заповідного фонду, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.
Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості від 10 червня 2020 року, укладеною між начальником Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 , за умовами якої останній беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та розкаюється у вчиненому злочині.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

З урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих, сторони прийшли до згоди про призначення ОСОБА_3 покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 240 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідний, що засвідчив своїм підписом.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, визначені ст. 476 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 389-1 КК України карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе повністю винуватим у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення на території природно-заповідного фонду, стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч. 3 ст. 240 КК України. Пояснив, що вчинив злочин при вищевикладених обставинах, у вчиненому щиро кається та просить затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки затвердження якої йому зрозумілі та відомі.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного, просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому визначене угодою покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Прокурор підтримав позицію обвинуваченого та його захисника щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

У ч. 4 ст. 469 КПК України також зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд у підготовчому судовому засіданні встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а тому сторонами дотримано вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.

Відповідно до п.10 вказаної вище постанови, під беззастережним визнанням винуватості підозрюваним/обвинуваченим слід розуміти безумовне (повне) визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Суд у підготовчому судовому засіданні переконався, що обвинувачений повністю визнає свою винуватість в інкримінованому йому злочині.

Укладення угоди між начальником Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури та підозрюваним є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.

Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи те, що взяті на себе зобов`язання обвинуваченим можуть бути реально виконані, суд приходить до висновку про можливість затвердження в підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України угоди про визнання винуватості, укладеної між начальником Долинського відділу Калуської місцевої прокуратруи і підозрюваним, та призначення обвинуваченому узгодженої між сторонами міри покарання.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто перехід до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 3 ст. 240 КК України, а саме штрафу, є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення, характеристиці особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який по місцю проживання характеризується позитивно, як і по місцю роботи характеризується як працівник, який посадові повноваження виконує професійно, з високою якістю і відповідальністю, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Долинської ЦРП не перебуває, з врахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання:щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту суд вирішує відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України.

Під час досудового розслідування понесено процесуальні витрати на залучення експертів згідно з довідкою Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні (висновок експерта №СЕ-19/109/11/3-219 МРВ/20 від 09.06.2020) на суму 1961,40 грн, які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості від 10 червня 2020 року, укладену між начальником Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 5 червня 2020 року на майно, а саме транспортний засіб - екскаватор гусеничний TAKEUCHI моделі ТБ 175, 2008 року випуску, вилучений 03.06.2020 під час огляду місця події, який на праві власності належить ОСОБА_7 .

Після набрання вироком законної сили речові докази:

екскаватор гусеничний TAKEUCHI моделі ТБ 175, 2008 року випуску, який на праві власності належить громадянину ОСОБА_7 та який переданий на відповідальне зберігання останньому і зберігається за адресою с. Новоселиця, урочище Толока,- залишити у власника ОСОБА_7 ;

взірці піщано-гравійної суміші із кузова вантажного автомобіля Volvo FM-12, які поміщенов спецпакет EXPO226490; з першого насипу на дорозі біля автомобіля, які поміщено в спецпакет ЕХРО226491, з другого насипу на дорозі біля автомобіля, які поміщено в спецпакет ЕХРО226647; з ковша екскаватора TAKEUCHI, які поміщено в спецпакет ЕХРО226651; з свіжовиритої ями, які поміщено в спецпакет ЕХР0226494, які передані на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів Долинського ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області - знищити;

піщано-гравійну суміш в кількості 13 м3, яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 - конфіскувати в дохід держави;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за залучення експертів та проведення судової експертизи в розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1