Справа № 645/7307/19
Провадження № 1-кп/645/437/20
У Х В А Л А
іменем України

12 лютого 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 06 серпня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на рішення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 06 серпня 2019 року, викладене у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 06 серпня 2019 року, у формі доручення про проведення досудового розслідування.
В обґрунтування вимог скарги зазначив, що здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001150 від 06 серпня 2019 року було доручено слідчим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , а не керівником слідчого відділу ОСОБА_10 , за відсутності наказу про тимчасове виконання ОСОБА_6 обов`язків начальника відділу органу СУ ГУНП в Харківській області. Тобто останній не був наділений повноваженнями, передбаченими ст. 39 КПК України та Положенням про органи досудового розслідування Національної поліції України, щодо призначення (визначення) слідчого (групи слідчих) для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Крім того, рішення про призначення групи слідчих мало бути прийнято у формі постанови, а не доручення. Також, наявне в матеріалах кримінального провадження доручення від 06.08.2019 р. про проведення досудового розслідування стосується кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 001150, а не кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001150. Таким чином, в матеріалах кримінального провадження відсутнє рішення керівника органу досудового розслідування, прийняте у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 39, ч. 1 та ч. 2 ст. 110 КПК України про призначення (визначення) групи слідчих для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що свідчить про недотримання стороною обвинувачення вимог законності під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 06 серпня 2019 року, викладене у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 06 серпня 2019 року, у формі доручення про проведення досудового розслідування.
Захисник вказану скаргу підтримав.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, у зв`язку з її необґрунтованістю.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши скаргу та додані до неї докази, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні скарги слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені в ході досудового провадження.
Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
При цьому, правилами ст.ст. 314-316 КПК України не передбачено особливого порядку розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора у підготовчому провадженні, тому такий розгляд має відбуватися за загальними правилами, у звя`зку з чим суд керується положеннями ст. 307 КПК України, що узгоджується з положеннями ст. ст. 2, 7-9, 17, 18 КПК України.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за наслідками розгляду скарги суд може прийняти одне з рішень: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
Так, предметом оскарження є розпорядження заступника начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про проведення досудового розслідування у виді доручення, що не є рішенням, ухваленим відповідно до ст. 110 КПК України, а є рішенням керівника органу досудового розслідування. Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 є керівником органу досудового розслідування в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК України і має виконувати повноваження, в тому числі, визначені ст. 39 КПК України, він не є слідчим у даному у даному кримінальному провадженні, тому, на переконання суду, доручення про проведення досудового розслідування не може бути предметом оскарження у судовому порядку.
Також, відмовляючи у задоволенні скарги щодо скасування рішення керівника органу досудового розслідування, суд виходить з того, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи положення вимог ст.ст. 89, 94 КПК України доводи скарги можуть враховуватись під час розгляду питання щодо допустимості доказу, отриманого, на думку сторони захисту, із порушенням встановленої законом процедури.
На підставі викладеного та керуючись ст. 24, ст.ст. 307, 314-316, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 06 серпня 2019 року у формі доручення про проведення досудового розслідуваннявідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та оголошений 24.02.2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1