Номер провадження: 11-кп/813/302/19
Номер справи місцевого суду: 493/284/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000277 від 17.04.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 06.06.2017 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, не працюючий, з неповною середньою освітою, не одружений, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 29.11.2010 року Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.1, 185 ч.3, 185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 05.10.2011 року Балтським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, за ст. 81 КК України умовно достроково звільнений 27.09.2013 року, не відбутий строк 1 рік 11 місяців,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122 КК України, та йому призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років. У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_10 в строк призначеного покарання, зараховано строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі починаючи з 23.09.2016 року до дня набрання вироком законної сили. Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь Комунальної установи «Балтська центральна районна лікарня» матеріальні збитки у розмірі 16610 грн. 97 коп. Вироком суду вирішено питання про речові доказі та процесуальні витрати.
Згідно з оскаржуваним вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним за те, що, він, 17 квітня 2016 року, близько 01:00 год., точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, знаходився на розі вулиць Ломоносова та 50 років Жовтня в м. Балта Одеської області, зустрів ОСОБА_11 , у яких на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_12 ножем, який знаходився при ньому, умисно завдав чисельні удари ОСОБА_13 , в різні частини його тіла спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я у вигляді двох різаних ран на лиці, двох різаних ран на шиї, двох різаних ран на грудях, п`яти колото-різаних ран на лиці зліва, двох колото-різаних ран на передній поверхні шиї, однієї колото-різаної рани лівого плеча, двох колото-різаних ран правого передпліччя, трьох колото-різаних ран на лівій кисті, чотирьох колото-різаних ран на правому передпліччі, а також тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тридцяти дев`яти колото-різаних ран на грудях більше зліва, дванадцяти аналогічних ран на животі та шістдесяти семи колото-різаних ран на спині, шести проникаючих ран на грудях зліва з пошкодженням серця, чотирнадцяти ран в нижній частині грудей з пошкодженнями печінки, п`яти ран на животі з пошкодженням тонкого кишечника та великого сальника, п`яти ран на спині справа з пошкодженням правої легені, десяти ран зліва на грудях з пошкодженням лівої легені, двох непроникаючих колото-різаних ран грудей і живота.
Від спричинених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у вигляді множинних колото-різаних поранень грудей, живота та спини з пошкодженням обох легенів, серця, печінки, тонкого кишечника та великого сальника, які супроводжувались, значною кровотечею наступила його смерть від недокрів`я внутрішніх органів на місці події в проміжок часу з 00.00 годин до 03.00 години 17.04.2016 року.
Крім того, 23 вересня 2016 року, приблизно о 18 год. 30 хв., в житловому будинку домогосподарства ОСОБА_14 , розташованому в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_10 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння з однієї сторони та його матір`ю ОСОБА_15 та батьком ОСОБА_16 з іншої, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин сталася сварка, в ході якої ОСОБА_10 умисно завдавав декілька ударів обома руками ОСОБА_15 в різні частини її тіла, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та верхніх і нижніх кінцівках, після чого обухом сокири, яку тримав у своїй правій руці, умисно завдав один удар в область голови ОСОБА_15 , спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепу, вогнищами субарахноїдальних крововиливів, контузійних крововиливів в речовині великих півкуль голови, набряку та контузії тканини головного мозку, від яких наступила смерть на місці події.
Після чого ОСОБА_10 обухом тієї ж самої сокири, яку тримав у своїй правій руці, умисно завдав один удар ОСОБА_16 в область лівого плеча та декілька ударів в область лівої ноги, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців лівої нижньої кінцівки, а також закритий перелом лівої стегнової кістки в верхній її третині, який відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині його засудження за ч.1 ст.115 КК України за епізодом умисного вбивства ОСОБА_17 та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з чим змінити вирок суду в частині його засудження за п.13 ч.2 ст.115 КК України, перекваліфікувавши його дії на ч.1 ст.115 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений вказує на недопустимість доказів, які судом першої інстанції були поставлені в основу обвинувального вироку в частині визнання його винним в умисному вбивстві ОСОБА_17 , оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , а також не допитав свідків за його клопотанням.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в районному суді, посилаючись на те, що рішення районного суду підлягає безумовному скасуванню у зв`язку із недотриманням районним судом вимог ст.374 КПК України, оскільки у вироку відсутнє формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_10 районний суд не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у незазначені в оскаржуваному вироку умислу обвинуваченого та мотивів скоєння злочинів.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду районний суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122 КК України.
Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не зважаючи на те, що в обвинувальному акті таке обвинувачення було сформульоване у відповідності до вимог закону.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Так, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції встановив наявність факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 вбивства ОСОБА_17 і ОСОБА_15 .
Водночас, районний суд не зазначив в мотивувальній частині вироку обов`язкового елементу складу злочину - суб`єктивної сторони, зокрема умислу та мотивів вчинених ОСОБА_10 злочинів, незважаючи на те, що встановлення умислу та мотиву вчинення злочину є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 115 КК України.
Крім того, така неконкретність обвинувачення є порушенням передбаченого ст. 42 КПК України права ОСОБА_10 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та способі його вчинення, і залежно від цього здійснювати своє право на захист, що у силу положень ст. 412 КПК України також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, встановлені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, та є підставою для скасування вироку.
Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).
Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок районного суду з підстав істотного порушення вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд не розглядає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо законності та обґрунтованості рішення районного суду.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно (т.3 а.с.183-195).

Апеляційний суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема висловлену у рішенні «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року, про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_10 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки останній не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів, зокрема у вбивсті двох осіб, апеляційний суд вважає за необхідне залишити обвинуваченого під вартою на строк, мінімально необхідний для виконання вимог ст.314 КПК України, але зазначивши при цьому, що такий строк у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Таким чином, з урахуванням наведеного, а також враховуючи існування на теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виключає застосування відносно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд, з метою забезпечення судового провадження та виконання завдань кримінального судочинства, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 06.06.2017 року в відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в кримінальному проваджені №0000277 від 17.04.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 122 КК України, в районному суді, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_10 продовжити до 02 серпня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4