Ухвала
Іменем України

15 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 593/1885/18
Провадження № 51-3997ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покладено обов`язки передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Розглянуто цивільний позов прокурора та вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що 07 серпня 2018 року, близько 01 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI SPACE WAGON», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався з двома пасажирами зі швидкістю 80 км/год автомобільною дорогою «Бережани-Монастирська» в напрямку м. Підгайці від м. Бережани, при цьому допустив порушення п. п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого на 3км+960 м вказаної дороги виїхав на зустрічну смугу руху, ліве узбіччя та допустив з`їзд в лівий кювет, де відбулося перекидання автомобіля. У результаті ДТП пасажири автомобілю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурором, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, викладено вимогу про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку із застосуванням положень статті 75 КК України. На думку прокурора, апеляційним судом не надано відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, його наслідкам, у вигляді отримання двома неповнолітніми тяжких тілесних ушкоджень, та обставині, що обтяжує покарання, а саме перебуванні в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст.286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильність застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, наслідки кримінального правопорушення у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень двом особам, особу засудженого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою молодого віку, обставини, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодуванням потерпілим заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, думку потерпілих, які просили не ізольовувати засудженого від суспільства.
З таким висновком суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, зазначивши, що засудженому призначено покарання з дотриманням ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки суд в повній мірі врахував дані про особу винного і обставини вчиненого правопорушення, мотивував чому дійшов висновку про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Щодо наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд дійшов висновку про її врахування судом першої інстанції, про що свідчить призначення засудженому найсуворішого виду основного покарання - позбавлення волі та додаткового - у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке згідно санкції закону України про кримінальну відповідальність не є обов`язковим.
Крім цього, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, суд врахував письмові заперечення потерпілих та їх законних представників на апеляційну скаргу прокурора, в яких вони підтвердили, що засуджений одразу ж після ДТП цікавився їх станом здоров`я, допомагав матеріально та щиро каявся у скоєному, не дивлячись на те, що сам перебував на лікуванні у зв`язку з отриманими внаслідок аварії тілесними ушкодженнями, просили не позбавляти його волі та залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляцію прокурора без задоволення.
З огляду на це, суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини даного кримінального провадження, дійшов висновку, що доводи прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку із застосуванням положень статті 75 КК України є необґрунтованими, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни чи скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені прокурором в апеляції доводи, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження, на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3