Справа № 703/387/19
Провадження № 1-кп/691/320/19
УХВАЛА
про закриття провадження

05 грудня 2019 рокум. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Городище кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, за попередньою змовою, спільно з помічником машиніста виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» «ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_6 (матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з не встановленням місця знаходження останнього), 06.04.2018 року, в нестановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи на робочому місці в якості машиніста виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» «ПАТ «Українська залізниця», слідуючи тепловозом «ТЕП 70 0082» в складі пасажирського потяга № 148 сполученням «Одеса-Київ», умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом під`єднання шланги до паливної системи тепловозу «ТЕП 70 0082», здійснили зливання дизельного пального з паливної системи тепловозу в пластикові каністри в кількості 553 літри, вартістю 18 гривень 79 копійок за літру, на загальну суму 10390 гривень 87 копійок.

В подальшому, цього ж дня, близько 04.00 години, слідуючи вказаним тепловозом по території кільцевого роз`їзду залізничної ст. ім. Т. Шевченка Одеської залізниці, що в адміністративних межах в м. Сміла, Черкаської області, до виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» «ПАТ «Українська залізниця», зупинили тепловоз неподалік залізничного переїзду по вул. Віри Гордієнко в м. Сміла, Черкаської області, де, продовжуючи свій злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном, передали каністри в кількості дев`яти штук з дизельним паливом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вісім з яких останні завантажили до автомобіля марки ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , одну залишили біля автомобіля, однак, свій злочинний намір до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, так як були виявлені на місці вчинення злочину працівником департаменту безпеки ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_9 та працівниками Знам`янського загону воєнізованої охорони ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, продовжили рух тепловоза «ТЕП 70 0082» та, при цьому, здійснюючи викидання решти каністр в кількості восьми штук з тепловозу по ходу руху до виробничого підрозділу локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка».

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб..

В підготовчому судовому засіданні, 05.12.2019 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 підтримав своє клопотання, подане раніше, в якому просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Захисник зазначив, що з урахуванням ст.ст. 26, 477 КПК України, положень постанови ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 288/1158/16-к, а також враховуючи те, що потерпілий у даному кримінальному провадженні, яким є АТ «Укрзалізниця», питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину приватного обвинувачення не подавав та, будучи поінформованим про наявність даного кримінального провадження, побажань про притягнення останнього до кримінальної відповідальності не висловив, слід вважати про наявність підстав до закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Прокурор не заперечував проти закриття провадження у справі із зазначених підстав, проте просив суд звернути увагу, що на даний час, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльність.

Згідно ч. 2 та 4 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно обвинувального акту, діяння, інкриміноване ОСОБА_5 , скоєне 06.04.2018 року.

Станом на 06.04.2018 року, діяв п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України, згідно якого, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст. 185 (крадіжка, крім крадіжки, вчиненої організованою групою), якщо вона вчинена особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду, виключно власності потерпілого.

Як встановлено судом, потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано юридичну особу Акціонерне товариство «Українська Залізниця». Обвинувачений ОСОБА_5 , на час скоєння інкримінованого йому діяння, був працівником АТ «Українська Залізниця», а відтак, враховуючи норми ст. 4 КК України, станом на 06.04.2018 року, дане кримінальне провадження законодавцем було віднесено до проваджень у формі приватного обвинувачення, яке, як зазначено вище, може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з ЄРДР (кримінальне провадження № 0000702), 06.04.2018 року, з заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_9 , який, відповідно до матеріалів кримінального провадження, є працівником департаменту безпеки ПАТ «Українська залізниця». 06.04.2018 року з заявою про вчинення злочину звернувся начальник Локомотивного ДЕПО ім. Т. Шевченка ОСОБА_12 . Проте, до заяв вказаних осіб не було додано ніяких доказів, як-то довіреність чи інших документів, які б підтверджували їхні повноваження діяти в інтересах потерпілого АТ «Українська Залізниця» (зокрема, подати заяву про вчинений злочин).

З даним фактом також погодився прокурор.

В подальшому, представник потерпілого АТ «Українська Залізниця» ОСОБА_13 неодноразово звертався до суду з заявами, згідно яких просив справу розглядати без участі представника потерпілого та зазначив, що матеріальних чи нематеріальних претензій з боку потерпілої особи не має.

Враховуючи наведені вище обставини та подальшу поведінку потерпілого, суд приходить до висновку, що в даному разі інформація про дане кримінальне провадження в формі приватного обвинувачення була внесена до ЄРДР з порушенням вимог чинного, на той час, законодавства.

Тобто, суд вважає, що станом на 06.04.2018 року, із заявою про скоєний злочин, інкримінований ОСОБА_5 , мала звернутися особа, наділена повноваженнями діяти від імені потерпілого АТ «Українська Залізниця».

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в тому разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Пунктом 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 288/1158/16-к встановлено, що зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

У п. 39 вказаної постанови зазначено, що лише в разі якщо потерпілий із заявою про кримінальне правопорушення не звертався і, будучи забезпеченим необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, не ставив у будь-який спосіб ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом питання про застосування щодо винного заходів кримінальної репресії або ж беззастережно відмовився від застосування таких заходів, суд, керуючись частиною сьомою статті 284 КПК, зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі пункту сьомого частини першої цієї статті (крім винятків, передбачених цим пунктом).

У п. 47 вказаної постанови вказано, що якщо потерпілий ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом не порушував у будь-який спосіб питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж під час судового розгляду прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення, то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК (крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадках встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи все вище наведене, суд вважає, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на викладене вище та керуючись п. 7 ч. 1 ст. 284, п. 2 ч. 3 ст. 314, ч. 3 ст. 477 КПК України (в редакції станом на 06.04.2018 року),

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника задоволити. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черепин, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, працюючого машиністом у Київ-Дніпровське МППЗТ Черкаська філія, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10.12.2019 року.

Суддя: ОСОБА_1