Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/8868/18
н/п 1-кп/490/376/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000141, внесеного 12.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чапаєвка, Березанського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2017 року №275 старший матрос ОСОБА_4 призначений на посаду кухар господарчого відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, на території України почав діяти

особливий період та тривав на момент вчинення

кримінального правопорушення.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці

роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, старший матрос ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому матросу ОСОБА_4 , достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший матрос ОСОБА_4 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, 27.04.2018 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), без поважних причин та у подальшому перебував за адресою: АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

08.05.2018 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини та продовжив несення служби.

Крім цього, 10.05.2018 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_4 , повторно протягом року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою тимчасово ухилитися від військової служби, діючи умисно, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), без поважних причин та у подальшому перебував за адресою: АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

03.08.2018 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини та продовжив несення служби.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що в 2016 році служив в НОМЕР_2 Артилерійській бригаді та приймав участь в зоні проведення АТО в АДРЕСА_2 . Будучи військовослужбовцем, 27 квітня 2018 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 через сімейні обставини, однак 08.05.2018 року добровільно повернувся до військової частини та продовжив несення служби. Разом із тим, обвинувачений 10.05.2018 року повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , добровільно повернувшись 03.08.2018 року. ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати та щиро покаявся у скоєному .

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, має постійне місце мешкання, має статус учасника бойових дій, характеризується незадовільно, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 Миколаївської обласної ради за даними архіву і реєстратури не знаходиться, перебуває на обліку Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 07.08.2018 року з діагнозом синдром залежності від алкоголю.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від покарання з випробуванням строком на один рік, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1