Справа № 308/5777/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката

ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/746/19, за апеляційними скаргами, які подали адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2019 відмовлено в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжних заходів та продовжено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Абрикосівка Херсонської області, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, тимчасово непрацюючому, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), маючому на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимому,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кіровоград, мешканцю АДРЕСА_2 , громадянину України, українцю, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовому пенсіонеру, інваліду 3 групи, раніше не судимому,

обвинуваченим за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02.10.2019.

В ухвалі суду вказується на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві. При цьому, зазначається, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ризики переховування їх від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, на даний час не зменшилися й не відпали. Також вказується на те, що вищенаведені ризики, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави для висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, у зв`язку з чим, із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинувачених, суд прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, вказується на те, що застосований щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу і, при цьому, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд прийшов до висновку про необґрунтованість клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжних заходів на домашній арешт. Разом із тим, указується і на те, що про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою свідчить і те, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб і, при цьому, суд першої інстанції врахував те, що вибух відбувся в населеному місті, з великою кількістю людей, що створювало небезпеку життю чи здоров`ю невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави. Тому, клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжних заходів залишено без задоволення, а клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою задоволено.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Стверджує, що ОСОБА_6 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості, а вчиняти будь-які інші злочини не збирається. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем та приймав участь у бойових діях при проведенні АТО, і протоколом загальних зборів військової частини НОМЕР_1 за нього поручалася вся військова частина. Також вказує на те, що поза увагою суду залишилося і те, що тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою (вісімнадцять місяців) погано впливає на його стан здоров`я, враховуючи бойові поранення та наявність цілого ряду хвороб, які через відсутність належного лікування тільки прогресують. Крім того, посилається на те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами. Наведені обставини, апелянт вважає такими, що в своїй сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та невиправданість продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі й без визначення застави, який є найбільш суворим запобіжним заходом, що в свою чергу є втручанням у права та свободи обвинуваченого й не узгоджується із цілями та завданнями кримінального провадження і прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання ОСОБА_6 під вартою й задовольнити клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Стверджує, що вказана ухвала прийнята незаконним складом суду. Посилається на те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не підтверджені будь-якими доказами і, при цьому, обвинувачений ОСОБА_8 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збирається. Разом із тим, вказує на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Кропивницький, де проживає разом зі своєю сім`єю, у період з 02.07.2015 по 01.08.2017 брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської області, є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується за місцем служби до звільнення за станом здоров`я, раніше не судимий, спроб ухилення від слідства та суду не вчиняв. Також вказує на те, що ОСОБА_8 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, однак, через утримання під вартою не має змоги пройти рекомендовані йому лікарями належні періодичні обстеження та курси лікування в умовах спеціалізованого стаціонару. Наведені обставини, апелянт вважає такими, що в своїй сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та невиправданість продовження обвинуваченому ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі й без визначення застави, що в свою чергу є втручанням у права та свободи, які гарантуються не лише національним законодавством, а й закріплені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а подальше тримання ОСОБА_8 під вартою не є виправданим та призводить до подальшого погіршення його стану здоров`я. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід із можливістю стаціонарного лікування.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду : обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також їх захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які підтримали подані стороною захисту апеляційні скарги й просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обгрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, превіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Разом із тим, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , їх тяжкість, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.

При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку наступним фактам та обставинам : ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів на території Закарпатської області, хоча мають зареєстроване місце проживання у Кіровоградській області, існує реальна необхідність допиту великого кола свідків, проведення великого обсягу необхідних процесуальних дій, і що інший підозрюваний ОСОБА_11 на даний час переховується від органів досудового розслідування, а стосовно іншого підозрюваного ОСОБА_12 обвинувальний акт направлено до суду.

Вищенаведене, на думку колегії суддів свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ризики переховування їх від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, на даний час не зменшилися й не відпали.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжних заходів на домашній арешт, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у даному кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у тому числі й те, що вибух відбувся в населеному місті, з великою кількості людей, що створювало небезпеку життю чи здоров`ю невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів, і прийшов до обґрунтованого висновку й про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, із чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. ст. 177, 178 та ч. 4 ст. 183 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не мають на меті переховуватися від суду, ризик їх впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у них не має можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збираються, - колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними обставинами й не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою. Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє і апеляційні скарги в частині доводів про особи обвинувачених, а саме про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем та приймав участь у бойових діях при проведенні АТО, і протоколом загальних зборів військової частини НОМЕР_1 за нього поручалася вся військова частина, а обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Кропивницький, де проживає разом зі своєю сім`єю, у період з 02.07.2015 по 01.08.2017 брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської області, є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується за місцем служби до звільнення за станом здоров`я, раніше не судимий, спроб ухилення від слідства та суду не вчиняв.

Доводи апеляційних скарг про те, що тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою (вісімнадцять місяців) погано впливає на його стан здоров`я, враховуючи бойові поранення та наявність цілого ряду хвороб, які через відсутність належного лікування тільки прогресують, а також про те, що обвинувачений ОСОБА_8 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, однак, через утримання під вартою не має змоги пройти рекомендовані йому лікарями належні періодичні обстеження та курси лікування в умовах спеціалізованого стаціонару, - колегія суддів вважає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою й не свідчать про неможливість їх перебування під вартою. При цьому, колегія суддів враховує і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів також вважає обгрунтованими й висновки суду першої інстанції про те, що в копіях медичної документації обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не відображено будь-яких відомостей про неможливість їх перебування під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких б достовірно вказувалось на те, що обвинувачені з урахуванням їх захворювань не можуть триматися під вартою, не надано.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційних скарг про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним, недоцільним та невиправданим і є втручанням у права та свободи обвинувачених й не узгоджується із цілями та завданнями кримінального провадження і прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не впливають на висновок суду першої інстанції.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про те, що ухвала прийнята незаконним складом суду, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, оскільки в матеріалах справи такі відсутні й стороною захисту таких не надано. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує викладені у журналі судового засідання відомості про те, що учасникам судового розгляду : обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , їх захисникам адвокатам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , роз`яснювались права та обов`язки у судовому засіданні, у тому числі право заявити відвід, що вказані вище учасники судового розгляду відводу суддям не заявляли.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги, які подали адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжних заходів та продовжено обвинуваченим за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 02.10.2019, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :