Єдиний унікальний номер справи 202/9430/19
Номер провадження 1-кс/201/5040/2019
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , вивчивши клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000989, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, про арешт майна -

встановив:

Старший слідчий СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , за погодженням із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000989, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме 14 ігрових автоматів, 5 системних блоків, грошових коштів у розмірі 8000 гривень, мобільного телефону «Хуавей», мобільного телефону «Нокіа», планшету «Самсунг», блоку відеоспостереження з жорстким диском «Western Digital» на 2 ТВ, sWCC4MOEY7ZV7, ключів від гральних автоматів, чорнових записів з показами лічильників гральних автоматів, копії документів в файлі на приміщення.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 16 серпня 2019 року зазначене клопотання розподілене до розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Із змісту клопотання та доданого до нього витягу вбачається, що в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000989, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

З клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що невідомі особи протягом 2017 року, діючи всупереч законодавству України про заборону грального бізнесу, організували на території Дніпропетровської області заклади, діяльність яких пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор, у тому числі, «казино».

У клопотанні слідчий указує, що 15 серпня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено 14 ігрових автоматів, 5 системних блоків, грошові коштів у розмірі 8000 гривень, мобільний телефон «Хуавей», мобільний телефон «Нокіа», планшет «Самсунг», блок відеоспостереження з жорстким диском «Western Digital» на 2 ТВ, sWCC4MOEY7ZV7, ключі від гральних автоматів, чорнові записи з показами лічильників гральних автоматів, копії документів в файлі на приміщення.

В обґрунтування доводів, викладених у клопотанні слідчий посилається на те, що існують достатні підстави вважати, що вилучені речі та предмети є предметом та знаряддям вчиненого злочину і набуті злочинним шляхом, у зв`язку із чим, виникла необхідність у його арешт, тобто позбавленні права на його відчуження, розпорядження та користування. При цьому, слідчий у клопотанні, як на підставу накладення арешту посилається на ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України та зазначає, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Як регламентовано ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра, щодо вчинення кримінального правопорушення, такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового слідства виправдовують такий ступень втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Нормами кримінального процесуального закону передбачена можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Отже, вирішуючи питання про накладення арешту слід ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК або майна, що не є тимчасово вилученим, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні подати клопотання в порядку і строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

При цьому, ч. 2 ст. 171 КПК України передбачений перелік вимог до клопотання про арешт майна, в якому повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як встановлено з доданих до клопотання матеріалів та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

У клопотанні слідчий указує, що 15 серпня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено 14 ігрових автоматів, 5 системних блоків, грошові коштів у розмірі 8000 гривень, мобільний телефон «Хуавей», мобільний телефон «Нокіа», планшет «Самсунг», блок відеоспостереження з жорстким диском «Western Digital» на 2 ТВ, sWCC4MOEY7ZV7, ключі від гральних автоматів, чорнові записи з показами лічильників гральних автоматів, копії документів в файлі на приміщення.

При цьому, слід звернути увагу на той факт, що вилучені ігрові автомати, системні блоки, мобільні телефони не ідентифіковані слідчим в клопотанні, і не містять зазначення їх марки, моделі та номерів, а також у клопотанні не вказана кількість ключів від ігрових автоматів, серія, номер та номінал купюр грошових коштів, не конкретизовано у якому вигляді виявлено та вилучено чорнові записи з показами лічильників, вилучених під час обшуку, як і взагалі не зазначено, які саме документи в файлі на приміщення були вилучені і яке вони мають значення для даного кримінального провадження.

У той же час, до клопотання слідчим додано копію протоколу обшуку, в якій вказано дату його проведення та складання - 15 травня 2019 року, в той час, коли ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про надання дозволу на обшук за вказаною в протоколі адресою постановлена 13 серпня 2019 року.

Поряд із цим, слідчим не встановлено, та у клопотанні не вказано хто є власником або володільцем вилученого майна, адже, як слідує з протоколу обшуку, вказана слідча дія проведена за участю стажера адміністратора ОСОБА_4 , проте, як у протоколі, так і у клопотанні відсутні відомості про те, яке саме відношення вказана особа має до вилученого майна та приміщення, в якому проведено обшук, а також, не надані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, як і не зазначені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд такого клопотання в строки та у порядку, регламентованими ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вимоги кримінального процесуального закону та встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про невідповідність клопотання вимогам статті 171 КПК України та встановлення сімдесяти двох годин для усунення цих недоліків, який необхідно рахувати з моменту отримання копії цієї ухвали, у зв`язку із чим, клопотання підлягає поверненню прокурору.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000989, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, про арешт майна повернути прокурору, встановивши останньому строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, який рахувати з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1