Ухвала

іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ
справа № 740/1592/17

провадження № 51-2773 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000698, щодо нього,

в с т а н о в и в:
Обставини, встановлені рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, короткий зміст рішень судів
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, громадянина України, в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі. В строк відбування покарання зараховано йому попереднє ув`язнення, з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі, з дня затримання 28 травня 2018 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 263,88 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), скоєному повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), скоєному повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому за обставин, викладених у вироку. Як встановив суд, у середині березня 2016 року (день і час досудовим розслідуванням невстановлений) ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відносно якого обвинувальний вирок набрав законної сили, маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, через відкрите вікно проникли до приміщення магазину за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, пл. Марії Заньковецької, 8, що перебуває у власності ПрАТ «Остер», звідки таємно викрали сокоохолоджувальний апарат марки 011-30-2 вартістю 1500 грн., два електричних двигуна марки АИР80В6 вартістю 1355.41 грн. кожен - загальною вартістю 2710,82грн. та холодильний агрегат марки МХНК-630 вартістю 2600 грн., - всього на загальну суму 6810,82 грн., що належить ПрАТ «Остер», після чого з місця вчинення злочину зникли. 13 квітня 2016 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи на перехресті вул. Корчагіна та вул. Незалежності у м. Ніжині, маючи спільний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи повторно та відкрито для потерпілого ОСОБА_7 , заволоділи належним йому мобільним телефоном марки «Nоkіа С2-01» вартістю 425 грн. та грошовими коштами в сумі 400 грн. та з місця вчинення злочину зникли, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 825 грн.

18 квітня 2016 року, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , маючи спільний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , де через відкриті двері проникли до кабінету № 10 на другому поверсі даної будівлі, звідки повторно таємно викрали кутову шліфувальну машину марки «Фіолент МШУ1-23- 230Б» вартістю 2396,65 грн., машину ручну свердлильну марки «Енергомаш ДУ- 20140» вартістю 1581,05 грн., віброшліфувальну машину марки «Фіолент МПШ 4-28» вартістю 1713.11 грн., електрорубанок марки «Інтерскол Р-102/110ЄМ» вартістю 2007,01 грн., перфоратор марки «Макіта HR2470» вартістю 3873,07 грн., кутову шліфувальну машину марки «Фіолент МШУ2-9-125Э» вартістю 1375,15 грн., машину ручну свердлильну марки «Енергомаш ДУ-2195П» вартістю 1097.18 грн., пилу дискову марки «Макіта» модель 2414NВ вартістю 8489,44 грн., 21 метр кабелю ВВГ- П 3x1.5 вартістю 13,30 грн. за 1 м, загальною вартістю 279.30 грн., набір насадок міксера Sturm 60x8x400 9042-01-08-60x400 загальною вартістю 118,71 грн., маску зварювальну Престиж VIТА вартістю 76,43 грн., шуруповерт марки «Einhell Global» AS18-2GA вартістю 863,78 грн., кутову шліфувальну машину марки «Авангард» УШМ-125/1001Э вартістю 678,36 грн., перфоратор марки «DVT HAMER BH-950 ВМС» вартістю 2890,38 грн., алюмінієву драбину марки «WERK» моделі MF-LLA 3010 вартістю 2790 грн., - всього на загальну суму 30 229,62 грн., що належить ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 10 травня 2019 року вирок суду залишив без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій пом`якшуючою покарання обставиною визнали лише щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, та не врахували, що пом`якшуючою покарання обставиною, щодо нього є передбачене п. 2 ч. 1 ст. 66 КК добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. При цьому засуджений не конкретизує, яку саме із вказаних обставин він має на увазі.

Мотиви суду.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 185 КК та за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на думку засудженого, є суворим, то суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Наведених норм права у цьому провадженні суд не порушив.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК не судимий, а також досудову доповідь органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Обґрунтовано взято до уваги обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, та те, що не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, поведінки засудженого після вчинення злочину, даних про особу винного, в тому числі і тих, про які зазначає засуджений у скарзі, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, суд призначив ОСОБА_4 покарання в межах строку, передбаченого санкціями інкримінованих статей, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК, навів у вироку підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнуто мети покарання.

Доводи про суворість призначеного покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Згідно ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень доводи засудженого та його захисника про наявність пом`якшуючих покарання обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 66 КК, як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд оцінивши встановлені фактичні обставини, вмотивовано прийшов до висновку, що відсутність претензій з боку потерпілих не є безумовною підставою для пом`якшення ОСОБА_4 призначеного покарання та застосування положень ст. 69 КК. Такі висновки суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими і вмотивованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2019 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3