Справа № 465/3351/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/634/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2019 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви в.о. заступника головного лікаря з експертизи Комунального закладу Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня ОСОБА_9 та лікуючого лікаря ОСОБА_10 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд зазначив, що відповідно до п. 27 висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 27 від 23 квітня 2019 року комісія лікарів-психіатрів зазначила, що внаслідок проведеного комплексного лікування відмічаються позитивні зміни в психічному та соматичному станах. Хворий впорядкований, емоційно врівноважений у спілкуванні з оточуючими. Інструкції виконує охоче. Про скоєний злочин шкодує, висловлює реальні плани на майбутнє. Мислення послідовне. Маячні ідеї, галюцинації не висловлює. У пацієнта наявне розуміння негативного впливу на здоров`я та поведінку наркотиків та алкоголю. Критика до стану та скоєного повністю відновлена. Розуміє необхідність та корисність продовження лікування вдома під наглядом райпсихіатра. Таким чином пацієнт повністю вийшов з тимчасового хворобливого стану, перебуваючи в якому скоїв суспільно небезпечне діяння, а наявний у пацієнта хронічний психічний розлад характеризується станом стійкої ремісії. Згідно з п. 28 висновку комісії лікарів-психіатрів на момент огляду ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного розладу особи та поведінки з наростаючим психоорганічним синдромом, стан ремісії. У зв`язку з виходом з тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі делірію, а також враховуючи стійку ремісію психічного стану пацієнта, врегулюванням його соціальних питань, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. У пункті 25 висновку комісії лікарів-психіатрів щодо психічного стану ОСОБА_7 зазначено, що він критично оцінює свій стан та вчинене в минулому суспільно небезпечне діяння. Щодо даних патопсихолологічного дослідження зазначено, що самооцінка ОСОБА_7 не об`єктивно низька, критика до свого стану носить формальний зарактер. В клінічній картині на перший план виступає помірно виражений психоорганічний синдром.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, враховуючи висновок лікарів-психіатрів, який носить суперечливий характер щодо стану хворого ОСОБА_7 у п.25 щодо критики свого стану, наявність хронічного психічного захворювання у вигляді органічного розладу особи та поведінки з наростаючим психоорганічним синдромом, неможливість спрогнозувати поведінку ОСОБА_7 у випадку зміни примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про що також надав пояснення лікар в судовому засіданні, скоєння в минулому ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки особливо тяжкого злочину, і можливості повторення суспільно-небезпечних діянь із загрозою для оточуючих у випадку недотримання ОСОБА_7 лікування та продовження вживання ним алкогольних напоїв та наркотиків, з метою уникнення ризиків заподіяння шкоди як для оточуючих, так і для хворого ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити. Суд вважав, що зміна примусових заходів медичного характеру на даний час є передчасною.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати надання ОСОБА_7 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 подав клопотання про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2019 року, оскільки відносно ОСОБА_7 вирішено питання по суті.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подане ним клопотання та вказав, що заперечень ОСОБА_7 стосовно відмови від апеляційної скарги немає, думку прокурора, який не заперечив стосовно задоволення поданого клопотання захисника, перевіривши матеріали клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили стосовно задоволення поданого клопотання захисника, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з таких підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного може відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою підозрюваного. Якщо рішення суду не було оскаржено іншими особами, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Оскільки адвокат ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 відмовився від поданої ним апеляційної скарги, у зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_7 вирішено питання по суті апеляційне провадження слід закрити.
Керуючись ст. 403 КПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2019 року закрити в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4