ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1612/16
Провадження № 11-кп/818/1773/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, адвоката ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.05.2003 року за ч.1 ст.121 КК України 5 років позбавлення волі, 19.09.2006 року звільнений від відбування покарання умовно достроково з невідбутим строком у вигляді 1 року 6 місяців 8 днів,
- 12.12.2013 року ч.3 ст.185 КК України 3 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки,
визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - 8 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 286 КК України - 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднане покарання, невідбуте за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2013 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 19.04.2014р. близько 22.00 год. разом з пасажиром ОСОБА_10 рухався на скутері «Альфа» без реєстраційного номера, на якому не працювало світло фари, по вул. Отдихнянській в с. Оддихне Лозівського району Харківської області. Діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.10.1 Правил Дорожнього руху України, згідно яких «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.12.3 Правил Дорожнього руху України, згідно яких «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», ОСОБА_8 не вибрав безпечної швидкості та відстані, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_11 , та який стояв по ходу його руху без ввімкнених освітлюваних приборів, габаритних вогнів, стоянкового ліхтаря або аварійній сигналізації. В результаті ДТП пасажир скутера ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: вторинного відкритого 2Б типу перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі вторинним зміщенням, які за ступенем тяжкості є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями.
Крім того, ОСОБА_8 20.02.2016р. близько 18.00 год. прийшов у гості до ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вживав алкогольні напої. Близько 19.00 год. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишили вказаний будинок. Близько 23.00 год., в ході розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя ОСОБА_12 , з мотиву особистих неприязних відносин, умисно наніс два удари ножем в область грудної клітини ОСОБА_12 , спричинивши останньому згідно висновку експерта №145 колото-різану рану грудної клітини зліва, проникаючу колото-різану рану грудної клітини з права, поранення серця. Однак, свій злочинний умисел ОСОБА_8 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме, потерпілого ОСОБА_12 було доставлено в Лозівську ЦРЛ, де була надана медична допомога.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, оскільки воно відповідає вчиненому ним діянню. Визнати винним та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2013 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В обґрунтування посилається на недоведеність вини обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, оскільки пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України є недоведеним. Також зазначає, що стороною обвинувачення не було надано достатніх і необхідних, належних та допустимих доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок стосовно нього змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.121, ч.1 ст.286 КК України. При призначенні покарання врахувати щире каяття у скоєних злочинах, публічне вибачення перед потерпілим ОСОБА_12 , бажання відшкодувати завданні збитки та призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України. В обґрунтування посилається на те, що в нього не було умислу на вбивство. Водночас просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти їх задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Оскільки висновок суду про доведеність вини ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку та не оскаржується апелянтами, вирок в цій частині, відповідно до ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в заподіянні умисного закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , а також відомостях, які містяться в матеріалах справи.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив під час свого допиту в суді першої інстанції, що він визнав факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та сам факт вчинення ним кримінального діяння, але не згоден з кваліфікацією за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Ці докази, надані обвинуваченим, суд належним чином проаналізував, що відобразив у вироці.
Що стосується доводів апелянтів про те, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого, то суд першої інстанції дав їм належну оцінку, і колегія суддів погоджується з нею, виходячи з наступного.
ОСОБА_20 , застосовуючи таке знаряддя як ніж, завдав потерпілому два удари у грудну клітину, один з яких прийшовся на життєво важливий орган - серце. Про те, що удари були сильні та небезпечні свідчить глибина проникнення ножа та характер тілесних ушкоджень.
При цьому обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом, тоді як такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.
Отже, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Що стосується призначеного ОСОБА_21 покарання, то воно цілком відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) та зарахувати ОСОБА_21 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 змінити.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 21 лютого 2016 року (з дня фактичного його затримання), зарахувавши йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 лютого 2016 року по 30 серпня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; зарахувати у строк відбування покарання, за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 31 серпня 2018 року по 19 березня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; з 20 березня 2019 року по 05 вересня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: