ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 652/95/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження№ 11-кп/791/632/19 Д оповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
іменем України

08 жовтня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0002714 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 , прокурора на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні цього злочину,
засуджено за ч.2 ст.146 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_10 зараховано у строк покарання період його попереднього ув`язнення з 05.05.2016 по 26.05.2016 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу особисте зобов`язання.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, і виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні цих злочинів,
засуджено за ч.2 ст.146 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Міра запобіжного заходу особисте зобов`язання.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними та засуджено за те, 04 грудня 2015 року близько 19.00 години ОСОБА_10 , знаходячись біля території гаражного кооперативу «Феміда-2», розташованого в м. Херсоні по вул. Будьонного, 22, діючи за попередньою змовою з іншою особою, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне позбавлення волі потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , із застосуванням фізичної сили іншою особою, яка полягала у нанесенні іншою особою ударів руками в область голови потерпілому ОСОБА_12 , примусово відвели останнього до гаражу у зазначеному вище гаражному кооперативі, де інша особа із застосуванням фізичної сили помістив потерпілого ОСОБА_12 до автомобіля BMW Х6 чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , де зв`язав останньому руки мотузкою, тим самим позбавивши потерпілого можливості вільно пересуватися. Після цього, ОСОБА_10 та інша особа, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, повезли на вказаному вище автомобілі потерпілого ОСОБА_12 до безлюдного місця біля території Херсонського суднобудівного заводу в мікрорайоні «Острів» м. Херсона, де інша особа за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами нанесли удари ногами та руками по тілу потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, та помістили останнього до багажного відділення автомобіля марки BMW невстановленої моделі та невстановленої реєстрації. Після цього ОСОБА_10 , інша особа, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне позбавлення волі двох осіб за попередньою змовою групою осіб та способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих на вище зазначеному автомобілі BMW Х6 чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернулися до території гаражного кооперативу «Феміда-2», де інша особа за допомогою фізичної сили примусив потерпілого ОСОБА_13 сісти до автомобіля, тим самим незаконно позбавивши останнього волі. Після цього ОСОБА_10 та інша особа повезли на вказаному вище автомобілі потерпілого ОСОБА_13 до безлюдного місця біля території Херсонського суднобудівного заводу в мікрорайоні «Острів» м. Херсона, де примусово помістили останнього до салону автомобіля марки BMW невстановленої моделі та невстановленої реєстрації, де інша особа наносив потерпілому ОСОБА_13 удари в різні частини тіла. Після цього ОСОБА_10 та інша особа близького 21.00 години того ж дня перевезли потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до території навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_11 , де заручившись підтримкою останнього, зв`язали потерпілому ОСОБА_12 ноги та перев`язали руки, ОСОБА_11 відвів потерпілого ОСОБА_12 до підвального приміщення вказаного домоволодіння, де обмотав липкою стрічкою рота, де ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інша особа проти волі утримували потерпілого ОСОБА_12 у підвальному приміщенні, приблизно до 22.00 години того ж дня, допоки останній самовільно звільнився та залишив місце примусового утримання. Після цього, ОСОБА_10 та інша особа, діючи між собою за попередньою змовою, з метою приховати спричинення іншою особою потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, помістили потерпілого ОСОБА_13 , який перебував у безпорадному стані, до автомобіля Шевроле Авео, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 та перевезли до м. Гола Пристань Херсонської області, де залишили лежати на асфальтобетонному покритті на вулиці Ворошилова, навпроти будинку № 83, позаду патолого-анатомічного відділення Голопристанської центральної районної лікарні.

Крім того, ОСОБА_10 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 04 грудня 2015 року близько 20.00 години за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи на мікрорайоні «Острів» на вул. Судозаводській в м. Херсоні, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_13 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесли останньому численні удари тупими предметами по голові та тулубу. У подальшому позбавивши ОСОБА_13 волі, перевізши останнього до с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, перебуваючи на території, яка розташована навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , продовжили спричиняти ОСОБА_13 тілесні ушкодження, чим завдали, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1470 від 29.12.2015 потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, у вигляді: забою головного мозку, крововиливи під тверді та м`які мозкові оболонки, крововиливи в м`які тканини голови, забійна рана, синці, садна обличчя, садна голови, травматична перфорація барабанної перетинки праворуч (за даними медичної документації), які виникли від дії тупих предметів незадовго до надходження потерпілого в стаціонар, належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

ОСОБА_11 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він на початку вересня місяця 2015 року, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи злочинний намір, спрямований на порушення правового режиму, встановленого ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, обладнав кімнату в своєму будинку, а саме оббив стіни утеплювачем з відбивачем світла, в якій поставив пластикові відра та в них засіяв насіння рослини конопля та у подальшому, з метою вирощування наркотичних засобів, забезпечував відповідний догляд в період вегетації, шляхом видалення бур`янів, полив, культивування рослин та підтримання відповідної температури. 28.12.2015 під час проведення санкціонованого обшуку у вище вказаному будинку працівниками поліції виявлено та вилучено 43 рослини, які незаконно посіяв та вирощував ОСОБА_11 та які згідно висновку фізико-хімічної експертизи № 2213-х від 31.12.2015 є нарковмісними рослинами роду Конопля та віднесені до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він влітку 2015 року, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи злочинний намір, спрямований на порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, умисно, незаконно, після вчинення злочину, передбаченого ст.310 КК України, без мети збуту, зірвав верхівки з листя рослин роду конопля, які вирощував в кімнаті за місцем свого проживання, після чого за допомогою сита перетер їх, виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, загальною масою, в перерахунку на суху речовину 82,387 г, який він зберігав за місцем свого проживання, допоки його не було виявлено та вилучено працівниками поліції 28.12.2015 в період часу з 8.30 до 12.30 години під час санкціонованого обшуку вказаного домоволодіння.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_15 посилається на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що обвинувачені безпідставно виправдані за ч.2 ст.121 КК України, так у кримінальному провадженні під час досудового розслідування було встановлено достатню кількість доказів в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, які знайшли своє підтвердження у ході судового слідства. Суд проігнорував висновки судово-молекулярної генетичної експертизи про наявність слідів крові в салоні автомобіля "Шевроле-Авео" на чохлах, що належить ОСОБА_13 .. Крім того, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених. Просить змінити вирок суду першої інстанції та визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, призначити покарання кожному у виді 10 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_10 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити максимальне покарання у виді 10 років позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 указує на незаконність та необґрунтованість вироку в частині їх засудження за ч.2 ст.146 КК України, мотивуючи свої доводи тим, що як під час досудового розслідування, так і судового розгляду доказів про причетність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до вчинення злочину - як незаконне позбавлення волі не надано та не встановлено. Показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не є доказом про те, що ОСОБА_12 незаконно позбавляли волі і тримали в підвалі в с. Кардашинка. Крім того, потерпілий ОСОБА_12 ні разу не упізнав ОСОБА_11 , навіть не міг впізнати місцевість, де він знаходився. Зазначає, що протокол обшуку від 28.12.2015 року та відеозапису (т.2 а.с.62-74) в домоволодінні АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_11 - є незаконним, а сам протокол є недопустимим доказом, тому що допитані поняті під час судового розгляду пояснили, що вони в підвалі не були, хто з працівників міліції (поліції) щось вилучав і яким чином вони не бачили, відеозйомка по даному факту взагалі відсутня. Доказів вини ОСОБА_10 в незаконному позбавленні волі ОСОБА_21 не встановлено, тому що ОСОБА_10 в цей період знаходився вдома, згідно перевірки абонентських з`єднань по мобільному телефону. Наполягає, що є недопустимим доказ протокол обшуку від 05.01.2016 року території прилеглій до будинку АДРЕСА_3 , тому що дана слідча дія проведена з істотними порушеннями закону. Вказує, що стороною обвинувачення не надано доказів причетності автомобіля Шеврове Авео, який належить ОСОБА_22 , як речового доказу, оскільки сам потерпілий стверджував, що його перевозили на автомобілі ВМВ невстановленої моделі та державного номеру сріблястого кольору. Наголошує про фальсифікацію доказів, зокрема, знайдених предметів зі слідами злочинів 28.12.2015 року, про що вказано в протоколі огляду місця події. Просить дослідити докази по справі та винести вирок, яким виправдати ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.146 КК України за недоведеністю винуватості у вчиненні злочину;

- обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у свої апеляційних скаргах наводять аналогічні доводи та прохання;

- прокурор вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_23 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом допущено неповноту судового розгляду, що є порушення вимог ст.410 КПК України, а саме прокурором у ході судового розгляду було заявлено клопотання про дослідження показаній свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких у відповідності до вимог кримінального процесуального закону на досудовому розслідуванні допитано у слідчого судді, і які не з`явились до суду з поважних причин, а саме з підстав загрози їхньому життю зі сторони обвинувачених, про що ними було повідомлено у ході допиту слідчим суддею. Між тим, суд необґрунтовано, жодним чином не мотивувавши своє рішення, відмовив прокурору у вказаному клопотанні. Вказана неповнота призвела до неналежної оцінки доказів сторони обвинувачення, оскільки свідкам ОСОБА_24 та ОСОБА_25 були відомі всі обставини скоєного злочину стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які мають істотне значення для встановлення істини у справі, а також ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Доказів вини ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та ОСОБА_11 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України встановлено достатньо для притягнення останніх до кримінальної відповідальності. Суд належним чином не мотивував своє рішення, чому він відкинув докази на підтвердження вини ОСОБА_11 у скоєнні злочинів, передбаченихч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України. Виправдовуючи ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України суд фактично взагалі не мотивував, чому він відкидає докази сторони обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_10 у скоєнні цього злочину.

Апелянт наголошує, що потерпілий ОСОБА_12 підтвердив факт того, що ОСОБА_10 спричиняв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, вилучені чохли з автомобіля Шевроле Авео містять сліди крові, яка належать ОСОБА_13 , що в сукупності з іншими доказами свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України. Також вказує про те, що доведено вину ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.310, ч.2 ст. 309 КК України, та особисто ним під час обшуку за місцем його проживання повідомлено про вчинення таких злочинів.

Просить повторно дослідити всі докази обвинувачення у провадженні, а також матеріали справи, що характеризують обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .. Вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.146 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, за ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років Визнати винним та призначити покарання ОСОБА_11 за ч.2 ст.146 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.309 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст.310 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У запереченнях захисник ОСОБА_9 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просить її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги та вимоги апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора та апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_7 , потерпілий та прокурор заперечували проти задоволення апеляційних вимог обвинувачених та захисника ОСОБА_9 , доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які змінили свої апеляційні вимоги, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , які вважають вирок законним та обґрунтованим, сторона захисту заперечувала проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на апеляційну скаргу прокурор, колегія суддів дійшла до наступного.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування вироку, про що правильно зазначено в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Згідно зі ст.374 КПК України та сформованої судової, - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та необґрунтованість частини обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України, судналежним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо фактичних обставин кримінального провадження, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, що є недопустимим.
Тобто, суд на обґрунтування свого висновку щодо винності обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, не проаналізував зібрані у справі докази і фактично не дав їм належної оцінки, зокрема, показанням обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на спростування позиції обвинувачення про їх причетність до позбавлення волі потерпілих.

При цьому ОСОБА_10 показав, що у потерпілого ОСОБА_12 були мотиви оговорити його через грошові борги. ОСОБА_11 показав, що з потерпілим взагалі не знайомий, а сліди крові, які нібито було виявлено у підвалі його домоволодіння могли бути залишені працівниками поліції, оскільки слідчу дію проведено без участі понятих.

Ці заперечення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 проти обвинувачення суд належним чином не перевірив та не спростував, а обмежився формальним посиланням на те, що їх вина у вчиненні інкримінованого злочину доведена зібраними та дослідженим у справі доказами.

Суд у вироку вибірково зазначив, які саме докази він визнав допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на доведення винуватості ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого злочину.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів справи, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суд послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який проказав, що його брат ОСОБА_13 04.12.2015 року пішов на зустріч із ОСОБА_12 та не повернувся. Пізніше про вбивство брата він дізнався від працівників поліції.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 04.12.2015 йому зателефонував ОСОБА_26 , з яким та разом з потерпілим ОСОБА_13 вони домовилися зустрітися біля гаражу ГК «Феміда-2». Біля гаражу, який знаходиться неподалік його будинку, його зустріли обвинувачений ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , останній з яких є боксером, та відразу наніс йому декілька ударів, подавивши його супротив, зв`язав його, помістив до автомобіля BMW Х6 чорного кольору, за кермом якого був ОСОБА_10 , та який їм користувався, відвезли до мікрорайону «Острів», що в м. Херсоні біля суднобудівного заводу, де їх чекали ще декілька чоловік. Там його знову побили та помістили до багажника іншого автомобіля BMW седану. Лежачи у багажнику, він чув як через деякий час привезли потерпілого ОСОБА_13 , якого він впізнав по голосу та якого помістили до салону того ж автомобіля. Після цього їх повезли до с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, де ОСОБА_28 дістав його з багажника автомобіля. Разом з господарем будинку ОСОБА_28 перев`язали його та помістили до підвалу. Потерпілого ОСОБА_13 він бачив, його притягнув ОСОБА_29 .. ОСОБА_13 лежав сильно побитий та не міг самостійно пересуватися. Хто саме спричиняв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, він не бачив. В підвалі господар будинку знову його перев`язав мотузкою, зв`язав руки та ноги, обмотав рота липкою стрічкою. Він зміг звільнити руки та вибрався з підвалу, переліз через огорожу, вийшов на трасу та попросив у людей телефон, оскільки його телефон відібрали, та зателефонував своєму брату ОСОБА_17 , але слухавку підняла його дружина ОСОБА_30 , яку він попросив зателефонувати його знайомій ОСОБА_18 , щоб та приїхала та забрала його додому, що та і зробила, забрала його з магазину, що знаходиться на трасі в с. Кохани на повороті до с. Кардашинка Голопристанського району. Господаря будинку, в підвалі якого його примусово утримували, серед присутніх у залі судового засідання, він впізнати не може, оскільки було темно і він його не роздивися. Тілесні ушкодження йому спричиняв тільки ОСОБА_28 і ніхто інший. Також він повідомляв ОСОБА_31 та ОСОБА_32 про те, що ОСОБА_28 побив потерпілого ОСОБА_13 , який знаходиться у с. Кардашинка Голопристанського району. Причиною такого поводження з ним та потерпілим ОСОБА_13 , на його думку було те, що ОСОБА_10 запропонував йому за гроші відвести посилку до Росії, на що він відмовився, натомість ОСОБА_13 погодився, взяв посилку та гроші, повідомив замовників, що поїхав, а насправді нікуди не їздив. Інших причин такого поводження з боку обвинувачених він не знає.
Свідок ОСОБА_30 показала, що потерпілий ОСОБА_12 доводиться братом її чоловіку. В один із днів на початку грудня 2015 року потерпілий ОСОБА_12 пішов з дому. Через деякий час у той же день на її домашній телефон зателефонувала якась жінка та спитала, чи знає вона ОСОБА_12 і ким він їй доводиться, пояснивши, що якийсь чоловік стоїть у неї за забором, назвався ОСОБА_33 , назвав її номер телефону та попросив її зателефонувати, пояснивши їй, що його примусово утримували у підвалі невідомого будинку зв`язаним, але йому вдалося втекти. По голосу вона впізнала ОСОБА_12 , який попросив її зателефонувати його знайомій ОСОБА_34 , щоб та приїхала та забрала йому на повороті в с. Кардашинка Голопристанського району. Вона виконала прохання потерпілого ОСОБА_12 , зателефонувала ОСОБА_34 та все їй передала, що їй говорив ОСОБА_12 .. Людмила на автомобілі поїхала до с. Кардашинка, але ОСОБА_12 там не знайшла, що їй достеменно відомо, оскільки на протязі двох годин вони спілкувалися з ОСОБА_35 по телефону. Після цього знову зателефонували на домашній номер телефону, на цей раз телефонував сам потерпілий ОСОБА_12 , який повідомив, що знаходиться в магазині на трасі в с. Кохани в районі повороту на с. Кардашинка Голопристанського району і буде там чекати ОСОБА_36 . Вона відразу зателефонувала ОСОБА_34 і та знову виїхала у вказане ОСОБА_12 місце та привезла його у м. Херсон додому. Коли ОСОБА_12 зайшов, то вона побачила, що в нього було побите обличчя, але ОСОБА_12 їй нічого не пояснював що з ним сталося.
Свідок ОСОБА_17 дав аналогічні показання. Також показав, що ОСОБА_12 повідомив йому, що його побили біля гаражу, посадили до автомобіля та примусово вивезли до с. Кардашинка Голопристанського району, де зв`язали та кинули до погребу, але йому вдалося звільнитися та втекти.
Свідок ОСОБА_18 показала, що в грудні 2015 року їй зателефонувала ОСОБА_30 та попросила її, щоб вона забрала потерпілого ОСОБА_12 із с. Кардашинка Голопристанського району. Оскільки вона не має власного автомобіля, то попросила свого знайомого ОСОБА_19 відвести її до с. Кардашинка. Приблизно о 22.00 годині вони прибули до вказаного села, поїздили пошукали ОСОБА_12 , але не знайшли та повернулися до м. Херсона. Після цього знову їй зателефонувала ОСОБА_30 та повідомила, що ОСОБА_12 чекає її у магазині в с. Кохани на повороті до с. Кардашинка. ОСОБА_12 був побитий, на руках були сліди від мотузки, часто втрачав свідомість по дорозі, але в лікарню їхати не захотів. Вона відвезла потерпілого ОСОБА_12 до квартири, де він мешкав в м. Херсоні.

Свідок ОСОБА_19 показав, що працює таксистом. В один із днів в грудні 2015 року пізно ввечері йому зателефонувала постійна клієнтка ОСОБА_18 та попросила його відвести її до с. Кардашинка Голопристанського району, звідки потрібно було забрати її знайомого. Вони поїхали до с. Кардашинка Голопристанського району, їздили шукали цього знайомого, але не знайшли та повернулися до м. Херсона. Він відвіз ОСОБА_18 додому і приблизно через дві години ОСОБА_18 знову йому зателефонувала і вони знову поїхали до с. Кардашинка Голопристанського району, де в с. Кохани на повороті в с. Кардашинка забрали знайомого ОСОБА_18 , та він відвіз їх до м. Херсона, які вийшли на вулиці Кольцова.
Свідок ОСОБА_20 показав, що у грудні 2015 року він відпочивав у барі на трасі в с. Кохани Голопристанського району. Невідомий чоловік, обличчя якого було побите, попросив у нього телефон, щоб зателефонувати до жінки. Він дав йому свій телефон. Пізніше слідчий пред`являв йому фото декількох осіб, серед яких він впізнав того чоловіка, який просив у нього телефон, щоб подзвонити. Його пояснення підтверджені протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.12.2015, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав на фото під № 3 особу, яка 05.12.2015 близько 01.00 години перебувала у с. Кохани Голопристанського району та просила у нього мобільний телефон, щоб зателефонувати з нього.
(т.2 а. с. 56, 57)
Свідок ОСОБА_37 показала, що 04.12.2015 її син потерпілий ОСОБА_13 пішов з дому і не повернувся, його телефон і телефон ОСОБА_12 , з яким він товаришував, не відповідали. Через декілька днів їй повідомили працівники поліції про смерть сина.
Свідок ОСОБА_38 (син потерпілого ОСОБА_13 ) дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_39
Cвідок ОСОБА_40 показав, що на початку грудня 2015 року він разом із ОСОБА_41 йшли до центру міста Гола Пристань та помітили за моргом потерпілого ОСОБА_13 , який був живий. Вони зателефонували до швидкої допомоги, яка практично відразу забрала потерпілого. Візуально у ОСОБА_13 було видно сильно побиту голову.
Свідок ОСОБА_42 надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_43 ..
Свідок ОСОБА_44 показав, що був учасником обшуку домоволодіння по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , під час якого у підвалі були виявлені та вилучені липка стрічка, поліетилен. Зауважень чи скарг від учасників обшуку та понятих не надходило.
Свідок ОСОБА_45 дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_46 .
Свідок ОСОБА_47 показав, що в грудні 2015 року на території гаражного кооперативу «Феміда-2» знайшов мобільний телефон марки НТС, екран якого був тріснутий. Він вирішив залишити мобільний телефон, щоб потім віддати законному володільцю. Через годину зателефонував якийсь номер, він передзвонив на той номер зі свого телефону і вони зустрілися із особою, яка телефонувала на знайдений ним мобільний телефон. Цією особою виявився капітан поліції. В подальшому він видав знайдений телефон працівникам поліції.
Свідок ОСОБА_48 показав, що потерпілий ОСОБА_13 доводився йому двоюрідним братом. З мережі Інтернет він дізнався про смерть ОСОБА_13 , набрав його номер мобільного телефону, невідомий йому чоловік підняв слухавку та повідомив, що передзвонить з іншого номеру телефону, що невідомий і зробив, в процесі розмови вони домовилися про зустріч. При зустрічі чоловік на ім`я ОСОБА_49 повідомив, що знайшов телефон ОСОБА_13 на території гаражного кооперативу в мікрорайоні Таврійський м. Херсона.
Свідок ОСОБА_50 показав, що приймав участь в якості понятого під час обшуку у обвинуваченого ОСОБА_11 .. Власнику будинку зачитувалася ухвала суду про дозвіл на проведення обшуку. Під час обшуку у підвалі було виявлено та вилучено липку стрічку, плівку. До приміщення підвалу він не заходив. Все виявлене та вилучене було зазначено у протоколі обшуку, з яким він ознайомився та погодився. Жодний із учасників обшуку не висловлював зауважень чи скарг.
Свідок ОСОБА_22 показала, що вона є власницею автомобіля Шевроле Авео, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Працівники поліції проводили обшук вказаного автомобіля, під час якого були вилучені чохли. Обвинувачений ОСОБА_10 та його друзі користувалися вказаним автомобілем з її дозволу.
Ці показання свідків перераховано у вироку, але між собою не співставлено, надано вибіркову оцінку тим показанням, які підтверджуються певними протоколами слідчих дій.
За пред`явленим обвинуваченням суд першої інстанції перелічив у вироку такі письмові докази:
- протокол обшуку від 05.01.2016, відповідно до якого на території, прилеглій до будинку АДРЕСА_3 було обшукано автомобіль Шевроле Авео, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, який належить ОСОБА_22 , де було виявлено та вилучено чохли задніх сидінь зі слідами речовини буро-червоного кольору (т. 2 а. с. 152-155);
- протокол огляду місця події від 05.12.2015, відповідно до якого була оглянута земельна ділянка по АДРЕСА_4 , позаду патолого-анатомічного відділення Голопристанської центральної районної лікарні в м. Гола Пристань Херсонської області, на якій свідками ОСОБА_51 , ОСОБА_41 був виявлений потерпілий ОСОБА_13 , який на момент виявлення був живий, зафіксовано місце виявлення останнього, з фототаблицями до протоколу (т. 2 а. с. 1-3);
- протокол огляду місця події від 05.12.2015, відповідно до якого в приміщенні реанімаційного відділення Голопристанської ЦРЛ було вилучено одяг, в якому був одягнений потерпілий ОСОБА_13 , на якому були плями бурого кольору, з фототаблицями до протоколу, які детально описані у протоколі огляду предмету від 08.12.2015 (т. 2 а. с. 4-9);
- протокол огляду місця події від 07.12.2015, відповідно до якого в приміщенні реанімаційного відділення Голопристанської ЦРЛ був оглянутий труп ОСОБА_13 з ознаками спричинення тілесних ушкоджень та фототаблицями до протоколу (т. 2 а. с. 10-11);
- висновок судово-медичної експертизи № 1470 від 29.12.2015, відповідно до якого під час дослідження трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, а саме: забиття головного мозку, крововиливи під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововиливи у м`які тканини голови, забита рана, синці та садна обличчя, садна голови, травматична перфорація барабанної перетинки з права (за даними медичної документації), які виникли від дії тупих предметів незадовго до поміщення потерпілого до стаціонару, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; прямі переломи 7, 8 ребер з права, які виникли від дії тупих предметів незадовго до поміщення потерпілого до стаціонару, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я, у причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають; садни тулуба, які виникли від дії тупих предметів незадовго до надходження потерпілого до стаціонару, відносяться до легких тілесних ушкоджень, у причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають. Смерть настала від внутрішньої черепної травми у виді забоїв головного мозку, крововиливів під мозкові оболонки, ускладнених розвитком набряку головного мозку, що підтверджується наявністю та характером ушкоджень, даними судово-гістологічної експертизи (№ 1860 від 28.12.2015) та медичної документації. Судовою імунологічною експертизою (висновок № 443 від 14.12.2015) встановлено, що кров трупа відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А (третя група крові, резус негативний) (т. 2 а. с. 12-17, 22);
- протокол обшуку від 17.12.2015, відповідно до якого під час обшуку в квартирі АДРЕСА_5 , по місцю проживання потерпілого ОСОБА_12 працівниками поліції виявлено та вилучено одяг, в який останній був одягнений 04.12.2015 та аркуш паперу з рукописним текстом (т.2 а. с. 27-29);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 310 від 25.05.2016, відповідно до якого на джинсових брюках (об`єкт № 1), правому (об`єкт № 2) та лівому (об`єкт № 3) рукавах куртки, вилучених 17.12.2015 в ході обшуку квартири АДРЕСА_5 , по місцю проживання потерпілого ОСОБА_12 , виявлено кров людини, при цьому на джинсових брюках (об`єкт № 1) та правому рукаві куртки (об`єкт № 2) генетичні ознаки крові та клітин збігаються між собою та з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_12 і не збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 .. Генетичні ознаки крові та клітин на лівому рукаві куртки (об`єкт № 3) є змішаними, містять генетичні ознаки потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 і не містять генетичних ознак потерпілого ОСОБА_13 (т. 2 а. с. 33-38);
- протокол огляду місця події від 14.12.2015, відповідно до якого свідок ОСОБА_47 вказав на земельну ділянку на території кооперативу «Феміда-2», розташованого в м. Херсоні по вул. Будьонного, 22, де він знайшов мобільний телефон НТС чорного кольору з розбитим дисплеєм, який в подальшому передав ОСОБА_52 , і в останнього даний мобільний телефон було вилучено працівниками поліції (т. 2 а.с. 42, 43);
- висновок судово-медичної експертизи № 1628 від 15.01.2016, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження: синці обличчя, лівої поперекової області, виникнули від дії не менше ніж трьох травматичних впливів тупих предметів, не виключено 04.12.2015 та відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а. с. 49);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 21.12.2015, описом вилучених речей і документів, довідкою аналізу з`єднань абонентських номерів мобільного зв`язку, оглянутим в судовому засіданні змістом аудіо диску, відповідно до яких номер телефону мобільного оператора зв`язку НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_10 мав з`єднання на протязі дня 04.12.2015 з номером телефону, яким користувався ОСОБА_53 та ОСОБА_54 , о 18.57 годині мав з`єднання з номером телефону, яким користувався ОСОБА_11 , в період з 19.51 до 23.43 годин 04.12.2015 жодних з`єднань не мав. Виходячи із базових станцій мобільного оператора зв`язку, за допомогою яких відбувалося з`єднання мобільного телефону, яким користувався обвинувачений ОСОБА_11 , зафіксовано місцезнаходження його мобільного телефону 04.12.2015 з 21.58 години у с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області (т. 2 а. с. 51-55);
- протокол обшуку від 28.12.2015 та відеозапис обшуку, оглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 , по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_11 виявлено та вилучено в підвалі фрагменти липкої стрічки, на якій містилося волосся, фрагмент газети з плямами бурого кольору, пляму бурого кольору на стелажі, на підлозі чорну поліетиленову плівку із фототаблиці до протоколу (т. 2 а. с. 62-74);
- протокол огляду місця події від 28.12.2015, відповідно до якого на земельній ділянці, розташованій навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживає обвинувачений ОСОБА_11 виявлено та вилучено листок із очерету із плямою бурого кольору, схожою на кров, камінець із плямою бурого кольору, схожою на кров, мотузку білого кольору капронову та фототаблиці до протоколу (т. 2 а. с. 104-108);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 1090 від 16.02.2016, відповідно до якого на фрагменті листя (об`єкт № 3), фрагменті газети «СВ» (об`єкт № 4), зіскобі речовини (об`єкт № 5), фрагменті каменю (об`єкт № 6) виявлено кров людини, при цьому на фрагменті листя (об`єкт № 3) та фрагменті каменю (об`єкт № 6) генетичні ознаки крові збігаються між собою та з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_12 .. Генетичні ознаки крові у зіскобі речовини (об`єкт № 5) збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_12 і не збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_13 .. Генетичні ознаки крові на фрагменті газети (об`єкт № 4) не збігаються з генетичними ознаками крові потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 і належать одній невстановленій особі чоловічої генетичної статі (т. 2 а. с. 113-119);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 1093 від 26.02.2016, відповідно до якого на фрагменті мотузки білого кольору (об`єкт № 1) та на фрагменті мотузки, вилученої навпроти будинку АДРЕСА_2 , по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_11 (об`єкт № 2) виявлені клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, при цьому генетичні ознаки клітин на фрагменті мотузки білого кольору (об`єкт №1) збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_12 .. Генетичні ознаки клітин на фрагменті мотузки, вилученої навпроти будинку АДРЕСА_2 (об`єкт №2), збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_12 і не збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_13 (т. 2 а. с. 127-131);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 50 від 18.03.2016, відповідно до якого на фрагменті вирізу із чохла автомобіля №1 (об`єкт №1) та на фрагменті вирізу із чохла автомобіля №2 (об`єкт №2) виявлено кров людини, клітини з ядрами, визначено їх генетичні ознаки, при цьому генетичні ознаки крові та клітин на фрагменті вирізу із чохла автомобіля №1 (об`єкт №1) збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_12 .. Генетичні ознаки крові та клітин на фрагменті вирізу із чохла автомобіля №2 (об`єкт №2) є змішаними, містять генетичні ознаки потерпілого ОСОБА_13 та іншої невстановленої особи та не містять генетичних ознак потерпілого ОСОБА_12 (т. 2 а. с. 157-161);
- протокол проведення слідчого експерименту від 18.03.2016 року та відеозапис слідчого експерименту, оглянуті у судовому засіданні, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 в деталях та на місцевості показав та відтворив обставини вчиненого відносно нього та потерпілого ОСОБА_13 злочину (т. 2 а. с. 163-168);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.12.2015, описом речей і документів від 14.12.2015, довідку аналізу з`єднань абонентських номерів операторів, відповідно до яких з абонентського номера, яким користувався потерпілий ОСОБА_13 04.12.2015 останні дзвінки були здійснені о 18.05 та о 19.06 годині на абонентський номер, яким користувався свідок ОСОБА_53 і після цього телефон не працював. З абонентського номера, яким користувався потерпілий ОСОБА_12 04.12.2015 останні дзвінки були здійснені о 18.09 та о 19.04 годині на абонентський номер, яким користувався свідок ОСОБА_53 і після цього телефон не працював (т. 2 а. с. 170-178);

Перелічивши у вироку всі вказані показання свідків та письмові докази, суд першої інстанції надав їм лише вибіркову оцінку і допустив суперечності, які жодним чином не усунув.
Спростовуючи заперечення обвинуваченого ОСОБА_10 про вчинення ним злочину відносно ОСОБА_12 , суд першої інстанції вказав, що показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами і посилання обвинуваченого на те, що потерпілий обмовляє його є обраним способом захисту.
Крім того, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_55 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, суд першої інстанції вказав, що вина їхня винуватість доведена, зокрема, наявністю генетичних слідів крові та клітин потерпілого ОСОБА_13 на фрагментах вирізу із чохла автомобіля Шевроле Авео, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, який належить ОСОБА_22 , та яким з її дозволу користувався обвинувачений ОСОБА_10 , наявністю генетичних ознак клітин на фрагменті мотузки білого кольору, вилученої під час обшуку у підвалі будинку, в якому мешкає обвинувачений ОСОБА_11 , наявністю генетичних ознак клітин потерпілого ОСОБА_12 на фрагменті мотузки, вилученої навпроти будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає обвинувачений ОСОБА_11 , наявністю генетичних ознак крові потерпілого ОСОБА_13 на фрагменті листя, фрагменті каменю, вилучених навпроти будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає обвинувачений ОСОБА_11 , наявністю змішаних генетичних ознак крові та клітин потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 на лівому рукаві куртки, в яку був одягнений потерпілий ОСОБА_12 04.12.2015.
Колегія суддів наголошує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час дослідження доказів судом першої інстанції, оскільки фактично в основу обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.146 КК України судом було покладено результати висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №50 від 18.03.2016 року щодо виявлення слідів крові ОСОБА_13 , але при цьому в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України виправдав його під час оцінки даного доказу.
Надаючи оцінку зазначеним доказам обвинувачення, суд першої інстанції допустив істотні суперечності та не звернув уваги на те, що потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні вказував іншу марку машини, ніж Шевроле Авео, яку визнано у кримінальному провадженні речовим доказом. Потерпілий показав, що його та потерпілого ОСОБА_13 поміщали до автомобіля ВМВ. Він же показав, що злочинні дії відносно нього вчиняв ОСОБА_28 , при цьому обвинуваченого ОСОБА_11 він не впізнав та не вказав на нього як особу, що разом із ОСОБА_56 позбавила його волі та завдавала тілесні ушкодження. Заперечував потерпілий також і факт спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .. Вказав, що ОСОБА_10 керував чорним автомобілем ВМВ Х6.
Судом першої інстанції також не звернуто увагу на те, що потерпілий ОСОБА_12 у розмові зі свідками ОСОБА_30 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не вказував на обвинувачених як осіб, які вчинили злочин відносно нього та не повідомляв конкретні обставини вчинення злочину, заперечував проти доставки його у лікарню.
Оцінюючи письмові докази, суд першої інстанції не усунув суперечності між показаннями свідків понятих ОСОБА_57 та ОСОБА_58 , які повідомили, що під час обшуку вилучено липку стрічку та поліетилен, при цьому їх пояснення не співпадають з результатами проведеного у підвалі ОСОБА_11 огляду, оскільки до підвалу поняті не заходили і не підтвердили наявність того, що у підвалі було вилучено мотузку зі слідами крові. Не підтверджено свідками і те, що під час обшуку було вилучено фрагмент газети з плямами бурого кольору, наявність плям бурого кольору на стелажі. Проте у протоколі обшуку від 28.12.2015 року вказано інші відомості, які не підтверджено свідками-понятими під час безпосереднього допиту у судому засіданні.
Не надано оцінки висновкам судово-молекулярних експертиз та не співставлено їх результати з встановленими фактичними обставинами, не вказано чи спростовують або навпаки підтверджують відомості даних експертиз обставини кримінального провадження в повному обсязі або частково.
Не надано жодної оцінки та не співставлено результати протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 21.12.2015 року та 14.12.2015 року та не встановлено, у який час та за якими номерами телефонних операторів проходили з`єднання обвинувачених та потерпілих. Зокрема, не звернуто увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не мав з`єднань з потерпілими, телефонував ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_11 .. При цьому відповідно до результатів, викладених в протоколі від 14.12.2015 року, за абонентськими номерами потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з`єднання проходили на мобільний номер ОСОБА_61 у період часу, який є предметом дослідження.
Крім того, згідно досліджених доказів, не надано оцінки місцезнаходження володільців мобільних телефонів у час вчинення злочину відносно ОСОБА_12 , оскільки в апеляційних скаргах обвинувачені наголошують, що при перевірці мобільних з`єднань доведено, що ОСОБА_10 перебував у себе вдома. Такі доводи позбавлена можливості перевірити і колегія суддів, оскільки ці відомості не були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Не співставлено також судом фактичні дані, зафіксовані в протоколі огляду місця події від 28.12.2015 року, а саме огляду земельної ділянки навпроти домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_11 та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 1090 від 16.02.2016 року, відповідно якого навпроти будинку ОСОБА_11 знайдено фрагменти листя та каміння зі слідами крові потерпілого ОСОБА_13 , однак ці результати не співставлено з показаннями самого обвинуваченого, який оспорював ці факти як докази будь-якої його причетності до вчинення злочину. Не встановлено причинний зв`язок між виявленим та слідами, наявними на знайдених об`єктах, не здійснено категоричних суджень про те, що знайдене навпроти будинку обвинуваченого ОСОБА_11 свідчить про його причетності до вчинення злочину.
При цьому висновок суду в тій частині оцінки доказів, які не мають доказового значення, є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Що ж до висновків суду в частині необґрунтованості обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України та ОСОБА_11 за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, то судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, що є порушенням вимог ст.410 КПК України та є безумовною підставою для скасування вироку.
Зокрема, як вказано прокурором, не допитано свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і про це клопотала сторона обвинувачення під час судового розгляду.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути такі порушення, оскільки допит вказаних свідків взагалі не проводився.
Виправдовуючи ОСОБА_10 в частині висунутого ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції також побудував рішення на суперечливих висновках та неповного дослідження всіх доказів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, одним із доказів, на який посилається сторона обвинувачення, на підтвердження вчинення ОСОБА_10 злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 , є висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 50 від 18.03.2016 року, відповідно до якого на фрагментах вирізу із чохла автомобіля Шевроле Авео чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, який належить ОСОБА_22 , та яким з її дозволу користувався обвинувачений ОСОБА_10 , виявлено наявність генетичних слідів крові та клітин потерпілого ОСОБА_13 ..
Однак цей доказ суд не взяв до уваги пославшись на те, що ним не доведено причетність саме ОСОБА_10 до спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, що також підтверджено і поясненнями іншого потерпілого ОСОБА_12 ..
При цьому судом першої інстанції не надано категоричних суджень, які б в достатній мірі підтверджували або спростовували пред`явлене обвинувачення.
Так, судом не усунуто протиріччя між результатами вказаної експертизи та наданими поясненнями потерпілого ОСОБА_12 про те, що злочин було вчинено з використанням машин марки ВМВ. Не надано оцінки тому, що автомобілем Шевроле Авео за словами власниці ОСОБА_22 користувався не лише ОСОБА_10 , але і його друзі. Крім того, про участь у вчиненні злочину інших осіб прямо вказував і потерпілий, на що судом не звернуто уваги.
Тобто, при наявності слідів крові, яка належить потерпілому ОСОБА_13 , у машині Шевроле Авео, що підтверджено відповідним експертним висновком, суд першої інстанції не співставив цей доказ з іншими, в результаті чого допустив неповноту судового розгляду. Також суд не вмотивував належним чином висновок про причетність або непричетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Суд, надавши вибіркову оцінку доказам, водночас не поклав в основу свого рішення інші докази, зокрема, висновки судових молекулярно-генетичних експертиз, результати протоколів тимчасового доступу до речей та документів на підтвердження або спростовується висунутого ОСОБА_10 обвинувачення.

Виправдовуючи ОСОБА_11 в частині висунутого обвинуваченням за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, суд першої інстанції вмотивував свій висновок тим, що наркотичні засоби було знайдено в тій частині будинку, яка використовується для господарських потреб і на якій проживає ОСОБА_62 , який і підтвердив належність наркотичних засобів саме йому.
Надаючи перевагу показання свідка ОСОБА_62 , суд у вироку не дав їм належної оцінки і навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці його показання достовірними чи недостовірними, та взагалі не вказав, якими доказами вони підтверджуються чи спростовуються, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у проваджені доказам, зокрема, даним, що містяться у протоколі обшуку.

Суд вказав, що факт виявлення наркотичних засобів підтверджено протоколом обшуку від 28.12.2015 року, під час якого у господарчій частині будинку, в якому мешкає обвинувачений ОСОБА_11 було виявлено та вилучено 43 рослини роду Конопля у пластикових відрах та канабіс загальною масою у перерахунку на суху речовину 82,387 г; висновок судової хімічної експертизи № 2213-х від 31.12.2015 (т.2 а.с.76-79); висновок судової хімічної експертизи № 2212-х від 04.01.2016 (т.2 а.с.83-86); висновок судової хімічної експертизи № 2209-х від 31.12.2015 (т.2 а.с.89-92); висновок судової хімічної експертизи № 2210-х від 04.01.2016 (т.2 а.с.95-98) не підтверджують винуватість саме ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, не спростовують його алібі, забезпечене показаннями свідка ОСОБА_63 ..
Однак судом не надано жодної оцінки відеозапису проведеного обшуку, під час якого ОСОБА_11 пояснив, що всі наркотичні засоби належать йому, чим було допущено суперечності під час оцінки доказів, про що правильно вказує прокурор в апеляційній скарзі.
Отже, при наявності суперечливих фактичних даних щодо обставин вчинених злочинів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд їх не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів висновок про те, що в частині пред`явленого обвинувачення воно доведено, а в іншій - ні,що є недопустимим.

Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів та встановлених обставин, містять істотні суперечності, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначається в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту.

Вказуючи у вироку, що вина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, доведена в повному обсязі, суд першої інстанції жодним чином не проаналізував та не зазначив, яким чином та на підставі яких доказів вона доведена, що суперечить вимогам ст.94 КПК України та ставить під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого рішення, і свідчить про неповноту судового розгляду.

Виправдовуючи ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України та ОСОБА_11 за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, суд першої інстанції обмежився вибірковою оцінкою доказів та не навів категоричних суджень, на підставі яких дійшов такого висновку, допустив неповноту судового розгляду, залишивши поза увагою клопотання сторони обвинувачення, не усунув явні суперечності в досліджених доказах, зокрема, між показаннями обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 , даними протоколів слідчих дій та висновків експертиз.

З такими висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та недоведеність обвинувачення ОСОБА_64 за ч.2 ст.121 КК України та ОСОБА_11 за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК Українипогодитись не можна, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності допустимості, достовірності і достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що правильно зазначено в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту.

З огляду на це, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та виправдання ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, є передчасними та ґрунтується на припущеннях, що є порушенням вимог ст.370, ч.3 ст. 374 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, шо допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення вимог ст.370, ч.3 ст.374 КПК України є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, 412, 413, 415 КПК України, які виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставить питання сторона обвинувачення в апеляційних скаргах.

Інші доводи сторін обвинувачення та захисту, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Якщо при новому розгляді винність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочинів в обсязі пред`явленого обвинувачення буде доведено повністю, та не буде встановлено нових пом`якшуючих покарання обставин або інших обставин, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та міри покарання, то, на думку колегії суддів, призначене їм покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, слід вважати невиправдано м`яким.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 , прокурора належить задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 409, 410, 411, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 , прокурора задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2