Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0013866 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Терешів Млинівського району Рівненської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця с. Володимирівка Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 квітня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

__________________________________

Справа № 11-кп/824/1674/2019
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повернуто прокурору.

Цією ж ухвалою до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків на строк 2 місяці.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення є неконкретним та незрозумілим, не містить відомості про розподіл ролей, про вчинені кожним з обвинувачених дії та їх наслідки, дату та час їх вчинення і суперечить правовій кваліфікації, що порушує право ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , передбачене п.1 ч.3 ст.42 КПК України, знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення вони обвинувачуються.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 просить ухвалу суду першої інстанції в частині повернення обвинувального акта прокурору скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Між тим, суд першої інстанції вдався до оцінки обставин кримінального провадження, чим вийшов за межі підготовчого провадження, визначені ст.314 КПК України, і допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому вказує, що всупереч висновкам суду формулювання обвинувачення містить дату вчинення злочину, але без точного часу, який під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, оскільки підозрювані/обвинувачені відмовилися давати показання на підставі ст.63 Конституції України, а потерпілі перебували в стані алкогольного сп`яніння. Що стосується ОСОБА_12 , який керував автомобілем «Peugeot 307», то він не є співучасником злочину, а тому і не вказаний в обвинувальному акті як обвинувачений. До того ж, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що останній є свідком.

Необґрунтованими вважає і висновки суду про повернення обвинувального акта з тих причин, що в ньому не зазначено, чи спричинено кожному з потерпілих побої або тілесні ушкодження, і якщо так, то якого ступеню тяжкості, посилаючись на те, що вказане питання не є предметом підготовчого засідання. Стосовно відсутності кваліфікуючої ознаки повторність прокурор стверджує, що в даному кримінальному провадженні має місце продовжуваний злочин, про що і вказано в обвинувальному акті.

Крім того, на переконання прокурора, ухвала суду першої інстанції постановлена без дотримання вимог ч.1 ст.372 КПК України, оскільки не містить найменування (номер) кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вказуючи на відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору; доводи захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про неконкретність та незрозумілість обвинувачення; доводи обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на підтримку позиції захисників; провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, у формулюванні обвинувачення зазначено, що кожному з потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 під час вчинення злочинів обвинувачені завдавали удари кулаками по голові та тулубу, але не вказано наслідки, зокрема, чи спричинено потерпілим побої або тілесні ушкодження, і якщо так, то якого ступеню тяжкості. За змістом обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вступили в злочинну змову на відкрите викрадення майна ОСОБА_14 та розподілили ролі, але не вказано, в чому полягали ці ролі, і не описані дії ОСОБА_9 під час заволодіння майном цього потерпілого. Також ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , відповідно, в с. Чабани і в с. Гатне перед викраденням майна витягували з автомобіля «Peugeot 307» під керуванням ОСОБА_12 . Між тим, відсутні дані, чи є останній учасником злочину, а також дані про дату і час вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, з огляду на те, що інкримінується вчинення злочину щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в різних місцях, відсутня кваліфікуюча ознака повторність.

А тому суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачення є незрозумілим та неконкретним, порушує право обвинувачених знати, у чому вони обвинувачуються, пославшись на рішення Європейського суду з прав людини у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09.10.2008), згідно з яким у тексті підпункту а п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, і що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Невідповідності обвинувального акта вказаним вимогам закону колегія суддів не вбачає, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання висунутого кожному з обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачення, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість або незрозумілість суті обвинувачення.

Між тим, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, слідчий зазначив, що після знайомства з потерпілими та спільного вживання алкогольних напоїв 6 грудня 2018 року близько 2 години ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запропонували ОСОБА_13 і ОСОБА_14 підвезти їх додому. Після цього, прибувши на автомобілі «Peugeot 307» під керуванням ОСОБА_12 в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вступили в злочинну змову на відкрите викрадення чужого майна, розподілили злочинні ролі, застосовуючи фізичне насильство, витягли ОСОБА_13 з автомобіля, повалили на землю, завдавали йому удари і відкрито викрали належне йому майно загальною вартістю 50 281 гривня 50 копійок, яким розпорядилися на власний розсуд.

Продовжуючи свої дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на цьому ж автомобілі прибули в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, де знову вступили у злочинну змову на відкрите викрадення чужого майна, розподілили злочинні ролі, ОСОБА_8 витягнув ОСОБА_14 з автомобіля, повалив на землю, завдавав удари і відкрито викрав належне йому майно загальною вартістю 7 286 гривень 76 копійок, яким він і ОСОБА_9 розпорядилися на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У формулюванні висунутого ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачення у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, зазначено, у чому саме виразилося застосування такого насильства, що не потребує конкретизації і є достатнім для того, щоб дійти висновку про наявність відповідної кваліфікуючої ознаки.

Всупереч висновкам суду в обвинувальному акті вказана дата вчинення кримінального правопорушення, а відсутність часу, коли було вчинено протиправні дії щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , об`єктивно пояснюється позицією обвинувачених, які відмовилися давати показання, та станом потерпілих, що стороною захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не оспорювалося.

Оскільки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в ході досудового розслідування показання не давали і, як вважає встановленим прокурор, їхні дії охоплювалися єдиним умислом, відсутність в обвинувальному акті конкретизації дій ОСОБА_9 при викладі дій, які входять до об`єктивної сторони кримінального правопорушення, вчиненого щодо ОСОБА_14 , не свідчать про неконкретність висунутого обвинувачення чи порушення права на захист.

Обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні обвинувачення ОСОБА_12 не висувалося і, виходячи з його змісту, не викликає жодних сумнівів те, що він не є співучасником злочину.

А тому висновки суду про те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 висунуто незрозуміле і неконкретне обвинувачення, є надуманими.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вийшов за межі питань, які є предметом підготовчого судового засідання. Так, не розглядаючи кримінальне провадження по суті і не досліджуючи докази, суд в ухвалі зазначив про неправильність правової кваліфікації дій обвинувачений за ознакою повторності.

Водночас, доводи прокурора про невідповідність ухвали вимогам п.1 ч.1 ст.372 КПК України, оскільки вона нібито не містить найменування (номера) кримінального провадження, є безпідставними, оскільки така інформація зазначена в судовому рішенні.

Таким чином висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, також судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно з ст.ст.409, 411, 412 КПК є підставами для скасування ухвали в частині повернення обвинувального акта з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 квітня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0013866 щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повернуто прокурору, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2