Провадження № 11-кп/824/2789/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
захисника ОСОБА_13
обвинуваченого ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві у режимі відеоконференції з ДУ «Київський СІЗО» кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, продовжено

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.41, ст.340, ч.4 ст.41, ч.3 ст.365, ч.1 ст.263 КК України, -

строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів до 25 жовтня 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_14 перебуваючи на волі переховуватися від суду. Крім того, продовження строку тримання під вартою обвинуваченого виправдано тим, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду захисником ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_14 , подано апеляційну скаргу, у якій вона просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2019 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Генеральної Прокуратури України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_14 , змінити обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби із забороною залишати в певний час доби місце проживанням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_14 із 21.04.2015 тримається під вартою. У клопотаннях прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_14 , всупереч вимогам п.п.5,6 ч.1 ст.184 КІІК України жодного разу не містився виклад обставин, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла до висновків про наявність заявлених ризиків, та неможливість застосування до вказаної особи більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, із посиланням на матеріали кримінального провадження, що підтверджують ці обставини.

На думку апелянта, тяжкість злочину сама по собі є недостатньою підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом із цим, жодні об`єктивні дані, які б свідчили про наміри ОСОБА_14 переховуватись від суду відсутні, адже обвинувачений раніше не судимий, одружений, має па утриманні доньку 2003 р.н., постійне місце проживання та реєстрації в Україні, до затримання проходив службу в органах внутрішніх справ, був затриманий на блок-посту під час несення служби, за місцем проживання та служби характеризується виключно позитивно, всі його найближчі родичі проживають на території України, у період часу з 05.04.2018 по 16.05.2018 переніс ряд тяжких операцій. Ризик тиску на свідків може бути виправданим па початкових стадіях процесу. Потерпілі та свідки, які вже були допитані судом, своїми показаннями не підтвердили винуватості ОСОБА_14 . Відсутній ризик того, що ОСОБА_14 будуть знищені, приховані або спотворені докази, оскільки всі зібрані по справі документи та речі перебувають під контролем прокурора і доступ до них обмежений. Так само не вдасться ОСОБА_14 перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, адже всі докази по справі вже зібрані, потерпілі та свідки допитані по декілька разів, а сама справа розглядається по суті в суді. У той же час відсутність у ОСОБА_14 судимості, а з нею і кримінальних нахилів, зводять нанівець ризик того, що він, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_12 зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не зникли та не зменшилися, відтак ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2019 просить залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_14 , - без задоволення.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 у запереченнях на апеляційну скаргу просять апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах ОСОБА_14 , залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2019 без змін.

Свої вимоги мотивують тим, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам ст.370 КПК України, відтак, підстави для її зміни чи скасування відсутні. На думку потерпілих, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, адже перебуваючи на волі ОСОБА_14 може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню реальних обставин кримінального правопорушення, здійснювати тиск на потерпілих та суддів, зазнати тиску з боку свого колишнього керівництва, у результаті чого відмовитися від наданих показань.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали оскаржуване рішення правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_17 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисник обвинуваченого ОСОБА_14 має право на оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2019, і її апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що на розгляді Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.41, ст.340, ч.4 ст. 41, ч.3 ст.365, ч.1 ст.263 КК України.

У судовому засіданні 19.07.2019 суд першої інстанції розглянув питання про зміну, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_14 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, продовжено ОСОБА_14 строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів до 25.10.2019 включно.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону районним судом було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Правовими приписами ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує ОСОБА_14 у разі визнання його винуватим, наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має па утриманні доньку 2003 р.н., постійне місце проживання та реєстрації в Україні, до затримання проходив службу в органах внутрішніх справ, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, продовжено ОСОБА_14 строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів до 25 жовтня 2019 року включно, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :