Справа №198/719/19
Провадження №1-кп/0198/72/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.19

року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000189 внесене в ЄРДР 15.08.2019 року за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Павлоград Дніпропетровської області, мешкає по АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одружений, не працює, засуджений:

1)25.04.2003 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 263 ч.1, 309 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Звільнений 02.07.2005 року умовно-достроково на 1 рік 23 дні;

2)20.02.2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 297, 186 ч.2, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк чотири роки один місяць;

3)19.07.2006 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст. 309 ч.2, 71 КК України до позбавлення волі на строк два роки вісім місяців. Постановою Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 10.04.2007 року на підставі ст.71 КК України приєднано невідбутий строк по вироку від 20.02.2006 року до відбуття чотири роки один місяць позбавлення волі.

Звільнений 24.02.2010 року умовно-достроково на 3 місяці 27 днів;

4)25.02.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 300 ч.1, 75, 76 КК України до обмеження волі на строк один рік, з іспитовим строком на один рік;

5)09.04.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 309 ч.1, 75, 76 КК України до обмеження волі на строк один рік, з іспитовим строком на один рік.

Звільнений від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку 27.04.2016 року;

6)18.04.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 263 ч.1, 75, 76 КК України до позбавлення волі на строк три роки, з іспитовим строком на один рік.

Звільнений від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку 27.04.2018 року;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2003 року будучи засудженим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі, маючи не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин проти власності, за таких обставин.

Так, 15 серпня 2019 року о 14:30 годин ОСОБА_5 перебував на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , куди був запрошений мешкаючим за зазначеною адресою потерпілим ОСОБА_4 .

У згаданий час та місці ОСОБА_5 побачив біля будинку на столі телефон мобільний марки «NOMI i245», вартістю 742,40 гривень, що належав потерпілому ОСОБА_4 , та реалізуючи виникший умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, скориставшись відсутністю дієвого нагляду з боку ОСОБА_4 за своїм майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння злочином шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, узяв зі столу телефон мобільний марки «NOMI i245» та таємно, повторно, з корисливих мотивів його викрав.

З майном здобутим злочинним шляхом місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши злочином потерпілому ОСОБА_4 шкоду на суму 742,40 гривень.

Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив ту обставину, що 15.08.2019 року перебуваючи з дозволу ОСОБА_4 на прибудинковій території будинку за місцем мешкання останнього, о 14:30 годин зі столу таємно викрав телефон мобільний, що належав ОСОБА_4 , після чого покинув місце скоєння злочину.

Час, місце вчинення злочину, вартість, індивідуальні ознаки викраденого у потерпілого ОСОБА_4 майна, інші обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_5 не спростовував.

Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, викладених вище, їх не оспорювали, правильно розуміючи при цьому зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження не виникає.

Зізнавальні свідчення ОСОБА_5 суд знаходить такими, що відповідають об`єктивним обставинам, вони надані послідовно, несуперечливо, добровільно. Суд вважає їх допустимими. Сумнівів у правдивості показів ОСОБА_5 у суду не виникає.

Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що вина ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно доведена. Скоєне ОСОБА_5 підлягає кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_5 суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 скоїв злочин, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно. Пом`якшуючою покарання обставиною для ОСОБА_5 суд визнав щире каяття, обтяжуючою рецидив злочинів.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.

Грунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, котрий раніше неодноразово судимий, конкретні обставини справи, наявність пом`якшуючої і обтяжуючої покарання обставин, та зважаючи на те, що ОСОБА_5 будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів, у період не знятої і непогашеної судимості знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, суд призначає покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді арешту, оскільки приходить до переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним і іншими особами нових злочинів.

Цивільний позов по справі не поданий.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому за ч.2 ст.185 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді у виді арешту на строк два місяці.

Запобіжний захід не обрано.

Цивільний позов не подано.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання у зв`язку з виконанням вироку.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави або на користь потерпілого, відсутні.

Речовий доказ телефон мобільний марки «NOMI i245», залишити потерпілому ОСОБА_4 , як власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1