печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000504 (на даний час 0000621),

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0000504, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 у справі № 761/23777/16-к на грошові кошти в сумі 184 600, 00 грн., що знаходяться на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Радикал Банк».

Клопотання мотивоване тим, що між ОСОБА_4 , як клієнтом та ПАТ «Радикал Банк» укладено договір банківського рахунку №18232/П-980 від 09.07.2015. Відповідно до квитанції №13893 від 09.07.2015 ОСОБА_4 внесено готівку в розмірі 184 600, 00 грн. з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку власними коштами». ОСОБА_4 не є пов`язаною з банком особою. Грошові кошти на рахунках ОСОБА_4 ні є предметом кримінального правопорушення.

Представник власника майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, розгляд справи просила провести без її участі, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Прокурор до судового засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення клопотання заперечував.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000504 за фактом розтрати службовими особами ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

18.06.2016 кримінальне провадження № 0000504 об`єднано кримінальним провадженням №0001207, яке в подальшому 16.02.2017 приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000621.

06.03.2017 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 доручено слідчому відділу прокуратури м. Києва.

В рамках кримінального провадження № 0000504 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 у справі № 761/23777/16-к, з урахуванням ухвали слідчого судді від 13.03.2019 про виправлення описки, накладено арешт на грошові кошти, ряду фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Радикал Банк» (), зокрема на грошові кошти в сумі 184 600, 00 грн., що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що грошові кошти відповідають критеріям речових доказів.

Разом з цим, наданими в обґрунтування клопотання матеріалами, спростовуються відповідні посилання слідчого щодо отримання грошових коштів, що знаходяться на рахунку ОСОБА_4 внаслідок вчинення протиправних дій.

Відповідно до договору №18323/П-980 банківського вкладу від 09.07.2015, укладеного між ПАТ «Радикал Банк» та ОСОБА_4 , останній здійснив перерахування грошових коштів в сумі 184 600,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1 .

Крім того, відносно ОСОБА_4 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно нього не здійснюється.

Отже, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт ухвалою слідчого судді на грошові кошти ОСОБА_4 накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за дії таких осіб.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту з майна ОСОБА_4 , оскільки під час розгляду клопотання встановлено, що арешт на його майно ухвалою слідчого судді накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000504 (на даний час 0000621) задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 у справі № 761/23777/16-к на грошові кошти в сумі 184 600, 00 грн., що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), відкритому в ПАТ «Радикал Банк» (, МФО 319111).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1