Провадження № 11-кп/4820/729/19
Категорія :на ухвалу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції між Хмельницьким апеляційним судом, Тернопільським апеляційним судом та ДУ «Чортківська установа виконання покарань № 26» матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 січня 2018 року за № 0000033 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого:

- 20 квітня 1999 року Тернопільським міським судом за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) звільненого з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, штраф 680 грн.;

- 13 вересня 2001 року Тернопільським міським судом за ч. 2 ст. 2291, ч. 2 ст. 2294, ч. 2 ст. 2296 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 19 березня 2007 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 309 КК України (в редакції 2001 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) від відбування покарання звільненого з випробуванням терміном на 2 роки, звільненого від покарання згідно ЗУ «Про амністію» від 19 квітня 2007 року;

- 3 січня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції 2001 року) до штрафу у розмірі 1700 грн.;

- 7 червня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 309 КК України (в редакції 2001 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) від відбування покарання звільненого з випробуванням терміном на 1 рік 6 місяців,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 листопада 2019 року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виготовленні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненого повторно, організованою групою.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, не працює, неодноразово судимий та вчинив злочин під час іспитового строку, застосований до нього запобіжний захід відповідає його особі, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, неявки до суду, переховування від суду, продовження ним злочинної діяльності, а обрання більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги запобігти цим ризикам, тому обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області, від 11 вересня 2019 року, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушив норми кримінально-процесуального законодавства та Конституції України, прийнявши до розгляду незаконне клопотання прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою, оскільки дане клопотання було подано до суду з порушенням ст. 199 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів.

Також, обвинувачений вказує, що йому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 61 день, що суперечить ст.ст. 8, 9, 197 КПК України.

Разом з тим, ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували його вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Судом при продовженні міри запобіжного заходу не було враховано хворобу обвинуваченого, хворобу його матері, вік та стан здоров`я, міцні сімейні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його адвоката ОСОБА_8 , заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Подане до суду першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 184, 199 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, що свідчить про стійкість протиправної поведінки особи та небажання стати на шлях виправлення; обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, який усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним, буде переховуватися від суду, може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених і схиляти їх до неправдивих свідчень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; не працює, не має постійного доходу, що підтверджує ризик того, що він знову може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, твердження апелянта про те, що клопотання прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою є незаконним, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки воно складене відповідно до вищевказаних вимог закону.

Судом першої інстанції не встановлено будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу.
Доводи обвинуваченого про те, що він хворіє на тяжку хворобу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки перешкоди для його лікування під час перебування під вартою відсутні.
Наявність в останнього хворої матері не є беззаперечною підставою для зміни чи скасування запобіжного заходу.

Разом з тим, доводи ОСОБА_7 про те, що йому безпідставно було продовжено строк тримання під вартою на 61 день, є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяття під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого,- з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Суд першої інстанції при постановленні даної ухвали цих вимог не дотримався та продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неправильно визначив його кінцеву дату.

Зокрема, ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 11 листопада 2019 року, тобто на 61 день.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд продовжуючи строк тримання під вартою, допустився помилки у терміні, на який такий продовжено і щодо інших обвинувачених. А тому, в цій частині ухвала також підлягає зміні, що покращує становище останніх.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни ухвали суду в цій частині.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 змінити.
В порядку ст. 404 КПК України продовжити ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 9 листопада 2019 року включно.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4