пр. № 1-кс/759/5696/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_4 , про арешт майна внесене в кримінальному провадженні №0006308 від 05.09.019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва 06.09.2019 надійшло клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_4 , про арешт майна внесене в кримінальному провадженні №0006308 від 05.09.019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Обгрунтовуючи клопотання слідчим зазначено, що слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006308, внесеному 05.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи 24.11.2017 під приводом укладення договору довічного утримання з ОСОБА_5 , зловживаючи довірою останнього заволоділи, чужим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , завдавши потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах.
Допитана в якості потерпіла повідомила, 2 вересня 2019 року їй на мобільний телефон надійшов дзвінок від голови ОСББ будинку АДРЕСА_2 , яка повідомила про те, що невідомі особи незаконно зломали замки в кв. АДРЕСА_3 вказаного будинку та проникли до неї не зважаючи на те, що вона, як голова ОСББ, забороняла їм це робити. Після цього дані невідомі особи встановили в двері нові замки та зачинили квартиру, а самі зникли у невідомому напрямку. Дана квартира належала на праві приватної власності її рідній тітці, яка померла у 2017 році, а її чоловік успадкував дану квартиру, який нещодавно також помер. Після смерті тітки ОСОБА_5 , уклав угоду про пожиттєве утримання з ТОВ "Пенсіон - UA". Про те що ОСОБА_6 уклав дану угоду їй раніше відомо не було, і сам ОСОБА_5 про це не розповідав.
В ході досудового слідства достеменно встановлено, що 24.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , яка здійснює приватну нотаріальну діяльність, було здійснено державну реєстрацію договору договору довічного утримання №1240 від 24.11.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , що підтверджується копіями документів.
Виходячи з вищевикладеного невстановлені особи, своїми діями незаконного привласнили майно яке належить ОСОБА_9
05.09.2019 винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом.
З метою збереження речого доказу, слідчий просив клопотання задовольнити.
Слідчий та/або прокурор в судове засідання не з`явились.
Власник майна до суду не викликався в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Пунктом 15 ч.1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким слідчий порушує питання про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Разом з тим слідчий, описуючи у своєму клопотанні конкретний епізод вчинення кримінального правопорушенння щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зазначає що 24.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , було здійснено державну реєстрацію договору договору довічного утримання №1240 від 24.11.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ "Пенсіон - UA", на підставі якого за ТОВ "Пенсіон - UA", зареєстровано право власності на спірну квартиру. Слідчий зазначає, що невстановлені особи, своїми діями незаконного привласнили майно яке належить ОСОБА_9 , в той же час будь-яких доказів цього не надає, свої доводи у цій частині у будь-який спосіб не підтверджує.

За викладених обставин в слідчого судді відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням слідчого заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Слідчий суддя зважає і на те, що доводи слідчого про те, що спірна квартира є речовим доказом, має характер нічим не підтверджених припущень.

Окрім цього, слідчим суддею встановлено, що між ОСОБА_9 та ТОВ ""Пенсіон - UA" наявні цивільно-правові відносини, на підставі яких між ними виникає спір щодо належності права власності на спірну квартиру.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволені клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_4 , про арешт майна внесене в кримінальному провадженні №0006308 від 05.09.019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,- відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1