Дата документу 30.05.2019 Справа№ 332/2406/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/556/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/2406/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.296 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000936, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має загальну середню освіту, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.06.1998 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 46-1 КК України, виконання вироку відстрочене на 1 рік, штраф 680,00 грн.;

- 14.07.1999 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 206, ст. 43 КК України до позбавлення волі на 3 роки 2 місяці. Звільнений 22.03.2001 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 19 днів;

- 20.02.2004 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 189, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 23.09.2006 року за відбуттям строку покарання;

- 22.12.2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 296 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік;

- 15.02.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Звільнений 15.05.2013 року після відбуття строку покарання;

- 13.02.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 1 рік з випробувальним терміном на 1 рік;

- 31.08.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на 2 роки з випробувальним терміном на 1 рік. Знятий з обліку 04.10.2017 року на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2017 року після закінчення випробувального терміну;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має загальну середню освіту, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2005 року народження, працює водієм ТОВ «Тотус тревелінг компані лімітед», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.06.1998 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 46-1 КК України. Виконання вироку відстрочене на 1 рік, штраф 680,00 грн.;

- 14.07.1999 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 101, ч. 2 ст. 206, ст.ст. 44, 42, 43 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 13.01.2003 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений 16.10.2004 року після відбуття строку покарання;

- 05.06.2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.ч. 1, 3 ст. 296, ст. 70 КК України до позбавлення волі на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців;

- 12.02.2009 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 21.06.2013 року після відбуття строку покарання;

- 13.11.2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 2 роки з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців. Знятий з обліку 06.06.2016 року на підставі ухвали Заводського районного суду від 26.05.2016 року після закінчення випробувального терміну;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, кожному.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покладено на ОСОБА_10 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 суму матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, солідарно в розмірі 5490,00 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 21.04.2018 року, в період часу з 18-25 години до 18-35 години, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи особами, раніше судимими за вчинення корисливих злочинів, а також за злочин, передбачений ч. 3 ст. 296 КК України, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, спільно, тобто групою осіб, знаходячись в громадському місці, а саме в адміністративній будівлі громадської організації човновласників «Кічкас», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перовської Софії, 1А, де проводився прийом членів організації, почали виражатися у бік голови правління вказаної організації - ОСОБА_8 та члена правління - ОСОБА_7 нецензурною лайкою, тим самим нахабно виявляли зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві правил поведінки і моральності, чим тимчасово припинили нормальну діяльність громадської організації човновласників «Кічкас».

Після цього, ОСОБА_9 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, не припиняючи виражатися нецензурною лайкою, взяв з боксу №4, який належить його батьку - ОСОБА_13 , острога та, повернувшись до адміністративної будівлі, почав наносити ними удари по вікнах даної будівлі, тим самим розбив скло в присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

У цей же час, приблизно о 18 годині 33 хвилини, ОСОБА_10 , з метою приховування своїх протиправних дій та протиправних дій свого брата ОСОБА_9 , за допомогою власної фізичної сили, руками зірвав камеру зовнішнього спостереження - відеокамеру HD-X-1300, вартістю згідно товарного чеку №1028 від 24.10.2016 року 480,00 гривень, яка знаходилась на адміністративній будівлі громадської організації човновласників «Кічкас» та здійснювала відеофіксування території.

У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відвідувачі організації не мали змоги пройти до адміністративної будівлі з метою вирішення організаційних питань, оскільки в той час проводився прийом громадян головою правління ОСОБА_8 , який змушений був тимчасово припинити виконання своїх функціональних обов`язків та викликати працівників поліції.

Таким чином, в результаті хуліганських дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була принижена людська гідність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також припинене нормальне функціонування громадської організації човновласників «Кічкас» в період часу з 18 годин 25 хвилин до 18 годин 35 хвилин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тякості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок його м`якості. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було враховано, що вони вчинили кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, не відшкодували. Крім цього, обвинувачені раніше неодноразово (більше 5 разів) притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і за вчинення аналогічних злочинів, дане кримінальне правопорушення вчинили майже через два роки після відбуття попереднього покарання, що свідчить про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на шлях виправлення не стали та продовжують свою злочинну діяльність, характеризуються посередньо.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим та несправедливим, оскільки не відповідає обставинам справи, за яких він скоїв злочин, а також його особі. Зазначає, що він одразу визнав провину у скоєному, під час судового засідання почав відшкодовувати потерпілому шкоду, та відшкодує її повністю. Вважає, що суд не врахував його дійового каяття, те, що до вчинення злочину у нього з потерпілими були погані стосунки. Також вказує, що під час конфлікту в громадській організації «Кічкас» прийом громадян не відбувався, окрім його з братом та потерпілих більше нікого не було. Потерпілі відмовились, щоб він вставив розбиті вікна. Зазначає, що в судовому засіданні прокурор прохав призначити йому покарання з випробуванням, однак суд поставився до нього упереджено.

Враховуючи викладене, просить змінити відносно нього вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання, призначивши покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора та потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 ; обвинувачених, зокрема і в останньому слові, та їх захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кваліфікація їх дій за ч. 3 ст. 296 КК України, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора у кримінальному провадженні про необґрунтоване призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у мінімальному розмірі та безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суд, призначаючи обвинуваченим мінімальне покарання та звільняючи ОСОБА_10 від покарання з випробуванням, не в повній мірі урахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочину та особу обвинувачених.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було враховано, що вони раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень ( ОСОБА_9 7 разів, а ОСОБА_10 6 разів), у тому числі і за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, та до них неодноразово застосовувались інститути звільнення від відбування призначених їм покарань, дане кримінальне правопорушення вчинили через майже два роки після відбуття попереднього покарання, що свідчить про те, що обвинувачені на шлях виправлення не стали та продовжують свою злочинну діяльність. Крім того, районний суд, при призначенні обвинуваченим покарання, не взяв до уваги думку потерпілих, яким матеріальна шкода не відшкодована та які наполягали на призначенні реального суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, перелічив з-поміж іншого загальні засади призначення покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_10 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк три роки, як того просить прокурор, та без звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, відповідним до скоєного, необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження скоєння ними нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 , по зазначених у ній доводах, задоволенню не підлягає.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, кожному.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4