Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/39/2019 Справа №641/8443/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000805 від 26.07.2016 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 06.07.2016 приблизно о 16:20 години, рухався на технічно справному автомобілі «ВАЗ-21102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , по пр. Петра Григоренко (Маршала Жукова) в м. Харкові з боку бул. Жасмінового (вул. Слинько) в напрямку вул. Танкопія, зі швидкістю близько 50 км/год.

В ході руху по вказаному проспекту, в районі будинку № 10, ОСОБА_7 діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину з ліва на право по ходу руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_4 , заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішнньосуглобового перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі суміщенням, закритого перелому проксимального епіметафіза.

Порушення п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_7 виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ-21102», проявив необережність та при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину з ліва на право по ходу його руху і якого він об`єктивно міг виявити, не своєчасно застосував гальмування, внаслідок чого допустив на нього наїзд, що спричинило вказані наслідки.

Своїми діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто допустив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він 06.07.2016 приблизно з 15:30 до 16:00 рухався на автомобілі «ВАЗ-21102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю приблизно 40-50 км/г, ближче до подвійної суцільної смуги, у світлу пору доби і гарну погоду, зі сторони пр.-т. Героїв Сталінграда, станція метро «Маршала Жукова». Побачив, як на відстані приблизно 35-40 метрів, біля будинку № 14 по вулиці Танкопія, пішохід почав перебігати проїжджу частину перпендикулярно його руху. Він подав звуковий сигнал, та змістився на декілька метрів вправо, а пішохід зупинився на подвійній суцільній смузі, яка поділяла проїжджу частину, щоб пропустити його автомобіль «ВАЗ». Коли він зрівнявся з пішоходом, останній не впевнившись в безпечності своїх дій почав перебігати проїжджу частину перед його автомобілем. Він почав різко гальмувати, однак не встиг, та відбулось зіткнення. Удар прийшовся у праву передню сторону автомобіля. Він зупинився, викликав швидку допомогу та поліцію. Наступного дня, він приїхав до потерпілого у лікарню, щоб дізнатися його самопочуття. Він пропонував потерпілому гроші на лікування у розмірі десяти тисяч гривень, однак потерпілий бажав набагато більше і з розмови він зрозумів, що ці гроші йому необхідні не тільки на лікування, а й на якісь особисті потреби. Вказував на те, що не визнає себе винним, оскільки пішохід різко вибіг на проїжджу частину відразу перед його автомобілем та він не встиг зреагувати.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його вина знайшла своє підтвердження сукупністю досліджених судом доказів, а саме:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив суду, що він 06 липня 2016 року, переходив дорогу, звичайним темпом руху, у світлу пору доби, по пр.-т. Петра Григоренка. Проїжджа частина складається з двох смуг руху які поділені двома суцільними лініями без пішохідного переходу. Він переходив проїжджу частину за правилами дорожнього руху, а саме впевнився в безпечності подивившись у правий та у лівий бік дороги та почав перетинати проїжджу частину. Дійшовши до середини дороги, а саме до смуг, які поділяють проїжджу частину зупинився. З правого боку рухався автомобіль «ВАЗ 21102» сірого кольору зі швидкістю 50 км/год на відстані приблизно 30 метрів. Він почав переходити проїжджу частину помірним темпом, не дійшовши до кінця проїжджої частини приблизно один метр почув удар автомобіля «ВАЗ 21102» в праву частину тіла. Після удару він втратив свідомість та прийшов до тями лише у автомобілі швидкої допомоги. Наступного дня після ДТП, ОСОБА_7 приїхав до лікарні та пропонував оплатити лікування. Також вказав, що приблизно за годину до ДТП вживав алкогольні напої в кількості до двохсот грамів горілки;

-поясненнями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що приблизно в серпні 2016 року він йшов до станції метро «пр.-т. Маршала Жукова», та побачив, що чоловік, у якого були ознаки алкогольного сп`яніння, які виражались в нестійкій ході, почав переходити проїжджу частину не на пішохідному переході. Водій, якій керував автомобілем «ВАЗ 21102» почав гальмувати, знизив швидкість руху та подав звуковий сигнал. Пішохід зупинився посередині проїжджої частини, однак потім, коли до автомобіля залишалось приблизно 3 метра, почав переходити її. Водій автомобіля «ВАЗ 21102» почав різко гальмувати, однак задів пішохода правою передньою частиною автомобіля, від чого пішохода відкинуло на узбіччя дороги. Після ДТП водій автомобіля «ВАЗ 21102» зупинився, вийшов з автомобіля та викликав швидку допомогу та поліції;

-поясненнями свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні пояснила, що приблизно в липні 2016 року у другій половині дня вона знаходилась на роботі у піцерії «Палермо», яка розташована навпроти місця ДТП. Вона сиділа біля вікна та звернула увагу на проїжджу частину після звукового сигналу автомобіля. На проїжджій частині вона побачила, як пішохід стояв посередні дороги, а автомобіль «ВАЗ» сірого кольору почав гальмувати, потім автомобіль «ВАЗ» почав рух з невеликою швидкістю, а пішохід почав швидко переходити через проїжджу частину і автомобіль «ВАЗ» здійснив наїзд на пішохода. Після ДТП автомобіль «ВАЗ» відразу зупинився та викликав швидку допомогу;

-даними протоколу огляду місця дорожно-транспортної пригоди від 06.07.2016, відповідно до якого, у світлий час доби при денному освітлені на асфальтній дорозі за адресою: м. Харків, пр.-т. Петра Григоренка (Маршала Жукова) буд. 10, автомобіль «ВАЗ-21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода. Автомобіль «ВАЗ-21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався у бік пр.-т. Московського. На асфальтному покритті дороги маються сліди гальмування довжиною 2,6 м. Автомобіль «ВАЗ-21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 має пошкодження правої сторони автомобіля(т. 1 а.с. 131-137);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2016, який проводився за участю потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого свідок ОСОБА_9 пояснив обставини дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді наїзду на пішохода ОСОБА_4 автомобілем «ВАЗ», яка сталась 06.07.2016 приблизно о 16:20 на дорозі за адресою: м. Харків, пр.-т. Петра Григоренка (Маршала Жукова), буд. 10. В ході проведення слідчого експерименту було встановлено, що автомобіль «ВАЗ» рухався на відстані 1,0 м від правого борту автомобіля до правого краю проїжджої частини по ходу руху; місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 1,1 м від правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля; темп руху автомобіля був такий, що відстань 5 м, він долав за приблизно 5сек; пішохід стояв на відстані 4.5 м від правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля після чого відновив рух; до наїзду автомобіль гальмував, але але скільки пройшов у гальмуванні свідок вказати не міг; до наїзду автомобіль не маневрував (т. 1 а.с. 141-145);

-даними судової автотехнічної експертизи № 784/16 від 12.09.2016, відповідно до якої, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21102», ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21102» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ-21102» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП та оцінка дій пішохода ОСОБА_4 не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань (т. 1 а.с. 148-150);

-даними висновку судово- медичного експерта № 1075-А/16 від 14.09.2016, відповідно до якої у ОСОБА_4 мали місце ушкодження: садно лобової області, ссадини рани верхніх і нижніх кінцівок - у сукупності належать до категорії легких тілесних ушкоджень; травма правої гомілки у вигляді: закритого внутрішньо суглобового перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням, закритого перелому проксимального епіметафіза малогомілкової кістки зі зміщенням - належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (для загоєння указаного перелому потрібний термін не менш 3-х тижнів). Вищевказані ушкодженні утворились від дії тупих твердих предметів (предмета), індивідуальні особливості травматичної поверхні яких, у вказаних ушкодженнях не відобразилися, садна по механізму удар-тертя, тертя-ковзання, не виключно, що в умовах дорожньо транспортної події, незадовго до госпіталізації 16.07.2016. При госпіталізації в ХМКЛШНМД при дослідженні крові у ОСОБА_4 , виявлено етиловий спирт у кількості 2,423 проміле, що по офіційній таблиці відповідає сп`янінню середнього ступеня (т. 1 а.с. 151);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.11.2017, який проводився за участю потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спеціаліста автотехніка ОСОБА_12 , відповідно до якого всі учасники слідчої дії зібрались на місці ДТП. Обвинуваченому ОСОБА_7 було запропоновано пояснити про обставини ДТП, на що він відмовився та пояснив що погодні умови не відповідають дійсним умовам, які були на момент ДТП. Потерпілий, свідки пояснили, що вже пройшов великий проміжок часу після ДТП та вони підтримують всі раніше надані пояснення (т. 1 а.с. 173-176).

Також, версія обвинуваченого ОСОБА_7 про технічну неможливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 , який несподівано вибіг на проїжджу частину перевірялась судом під час судового розгляду та спростовується протоколом проведення слідчого експерименту від 28.03.2019 та висновком експерта автотехніка № 7/517СЕ-19 від 11.07.2017, який наданий за результатом проведення слідчої дії.

Так, під час проведення слідчого експерименту який проводився з за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_10 , спеціаліста автотехніка ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він рухався на автомобілі «ВАЗ 2110» по пр.-т. Петра Григоренка зі сторони пр.-т. Героїв Сталінграда в бік вул. Танкопія. В процесі руху побачив пішохода, який перетинав проїжджу частину з ліва на право відносно його руху. На розділювальній смізі пішохід зупинився та пропускав автомобіль. Потім пішохід різко відновив рух, він застосував гальмування, але відбувся наїзд та встановлено, що пішохід вийшов на проїжджу частину на відстані 19,6 м від краю будинку АДРЕСА_2 , пішохід подолав відстань 5,4 м та зупинився на розділювальній смузі після чого стояв пропускав автомобіль, темп руху пішохода з моменту з моменту виходу на проїжджу частину до моменту зупинки обвинувачений вказати не зміг, після відновлення руху до наїзду пішохід подолав відстань 3,7 м, з моменту відновлення до моменту наїзду пішохід долав відстань 3,7 м з таким темпом при якому вказану відстань він подолав за 2 секунди (т. 2 а.с. 81-85).

Також, в ході проведення слідчого експерименту від 28.03.2019, який проводився за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_4 , спеціаліста автотехніка ОСОБА_12 , встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 рухався на автомобілі «ВАЗ-21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю 60 км/год. Він рухався відносно межі проїжджої частини та заміром встановлено, що відстань від правого габариту до правого краю проїжджої частини складала 1,6 м по ходу руху автомобіля. До наїзду водій гальмував, скільки проїхав у гальмуванні обвинувачений вказати не може (т. 2 а.с. 86-89).

Однак, згідно з даними експертизи № 7/517СЕ-19 від 11.07.2019, відповідно до якої відповісти на питання: «чи мав в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 технічну можливість уникнути зіткнення з пішоходом ОСОБА_4 шляхом виконання вимог ПДР України?» за показаннями водія ОСОБА_7 наданими під час проведення слідчого експерименту від 28.03.2019,виявляється не можливим, оскільки технічна можливість запобігання даної ДТП для водія ОСОБА_7 встановлюється порівнянням відстані, на якій знаходився автомобіль «ВАЗ-2110» від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 , з величиною зупинного шляху даного автомобіля в умовах місця ДТП. В своїх показаннях водій ОСОБА_7 вказує, що рухався на відстані 1,6 м від правого габариту до правого краю проїжджої частини. Однак, в протоколі огляду місця ДТП від 06.07.2016 і на схемі до даного протоколу зафіксований одинарний слід гальмування автомобіля ВАЗ-2110 р.н. НОМЕР_1 довжиною 2,6 м, розташований на відстані 2,3 м від правого краю проїжджої частини по ходу руху даного автомобіля, кінцеве розташування автомобіля ВАЗ-2110 після наїзду було таким, що відстань від його правих коліс до правого краю проїжджої частини складала 0,8 м. Таким чином, показання водія ОСОБА_7 в частині розташування автомобіля «ВАЗ-2110» відносно меж проїжджої частини перед наїздом слід визнати технічно не спроможними, оскільки розташування автомобіля «ВАЗ-2110» відносно меж проїжджої частини перед наїздом, вказане водієм ОСОБА_7 не узгоджується зі слідовою інформацією, зафіксованою в протоколі огляду місця ДТП від 06.07.2016 і на схемі до даного протоколу, а тому подальше дослідження по неспроможним, з технічної точки зору, показанням водія ОСОБА_7 в частині вказаного ним механізму розвитку ДТП, не може бути проведено, так як результати такого дослідження будуть не обґрунтованими, і можуть призвести до помилкових висновків.

Крім того, оскільки показання водія ОСОБА_7 в частині розташування автомобіля «ВАЗ-2110» відносно меж проїжджої частини перед заїздом є технічно неспроможними, а також через відсутність вказаних вище даних, які б характеризували механізм ДТП в повній мірі, відповісти на питання: «Чи мав в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 технічну можливість уникнути зіткнення з пішоходом ОСОБА_4 шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України?», а також, «Чи були в діях водія ОСОБА_7 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України та чи перебували вони в причинному зв`язку з наслідками ДТП з технічної точки зору?», за показаннями водія ОСОБА_7 не виявляється можливим (т. 2 а.с. 115-117).

Отже, при проведенні слідчого експерименту від 28.03.2019 року обвинуваченим ОСОБА_7 були надані не достовірні свідчення щодо механізму та обставин розвитку дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неможливості проведення автотехнічної експертизи, так як результати такого дослідження будуть не обґрунтованими, і можуть призвести до помилкових висновків.

Таким чином, аналізуючи приведені докази у їх сукупності, суд вважає, що всі вищевказані зібрані та досліджені безпосередньо судом у судовому засіданні докази відповідають критеріям, визначеним ст.ст. 84-86 КПК України, тобто є належним та допустимими, вони є послідовними, логічними та не містять суперечностей та повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 у інкримінуємому йому кримінальному правопорушенні (злочині).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 в повній мірі викритий в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_7 в присутності його захисника ОСОБА_6 завлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення невеликої тяжкості і сплило три роки з часу його вчинення.

Захисник ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, думку потерпілого та його представника, які не заперечували проти закриття кримінального провадження, але наполягали на вирішенні цивільного позову, суд вважає, що клопотання обвинуваченого обґрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст. 49 ч.1 п.2 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі

Ст. 284 ч.2 п. 1 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як встановлено судом, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_7 вчинено останнім 06.07.2016, таким чином, три роки з дня вчинення кримінального правопорушення сплило 6 липня 2019 року.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити на підставі ст.49 ч.1 п. 2 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, яке оформлюється ухвалою суду, суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов ОСОБА_4 ( а.с. 59- 66 т.1) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки цивільний позов вирішується судом згідно ст. 129 КПК України у випадку постановлення вироку чи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Таким чином, даний цивільний позов необхідно залишити без розгляду, що не позбавляє ОСОБА_4 можливості заявити його у порядку цивільного судочинства.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме речовий доказ- автомобіль ВАЗ 21102 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 20.09.2016 року залишений на зберіганні у власника, вважати повернутим його власнику за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 .

У зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, яке оформлюється ухвалою суду, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розподілу процесуальних витрат на проведення експертиз, оскільки вказане питання вирішується, відповідно до ст. 124 КПК України, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Керуючись ст. ст. 284, 286 КПК України, ст. 49 ч.1 п. 2КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ст. 286 ч.1 КК України закрити на підставі ст.49 ч.1 п. 2 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речовий доказ- автомобіль ВАЗ 21102 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 20.09.2016 року залишений на зберіганні у власника, вважати повернутим його власнику за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 .

Речовий доказ ренгенограми вважати повернутими ОСОБА_4 згідно розписки.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня його проголошення.

Суддя- ОСОБА_1