Справа № 456/3633/19
Провадження № 1-кп/456/464/2019
04 жовтня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучи власником нерухомого майна, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , та постійним користувачем земельної ділянки, на якій воно розміщене, загальною площею 680, 6 кв.м., діючи умисно та керуючись корисливими мотивами, у порушення обов`язків, передбачених ст.ст. 90, 91, ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України, достовірно знаючи про цільове призначення земель суміжного землекористувача державного підприємства МОУ «Аеропорт Львів-2» у вигляді земель оборони із особливим режим їх використання, протягом березня 2016 року, перебуваючи за вищевказаною адресою, порушуючи права власників суміжного користувача та не дотримуючись правил добросусідства, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0, 0960 га шляхом встановлення суцільного паркану, незаконно відмежувавши її, обмеживши таким чином доступ до самовільно зайнятої земельної ділянки інших осіб, у тому числі державного підприємства МОУ «Аеропорт Львів-2», чим позбавив останнє права користування нею у вказаній площі, після чого використовував привласнені землі в особистих цілях, зокрема розмістивши на них особисте майно, чим здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок в зонах особливого режиму використання земель.
Таким чином ОСОБА_4 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження, слід задоволити, з наступних підстав.
Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, три роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України.)
В цьому випадку особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.
Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.
Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.197-1 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акту вбачається, що події за участю обвинуваченого ОСОБА_4 мали місце протягом березня 2016 р.
Таким чином з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення спливли, зокрема у березні 2019 року.
Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому ОСОБА_4 заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти закриття провадження з відповідних підстав, ним подано відповідне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 197-1 КК України, суд враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, кримінальне правопорушення вчинив вперше, є інвалідом ІІ групи, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, сам обвинувачений просить закрити кримінальне провадження з цих підстав.
Керуючись ст.49 КК України, п. 1 ч. 2 ст.284, ст. ст. 286, 314, 370, 372, 395 КПК України, суд,
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задоволити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1