Справа № 939/1969/19
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2019 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000331 від 07 червня 2019 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, громадянина України, неодруженого, який проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, громадянина України, одруженого, який проживає в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що 06 червня 2019 року, приблизно, о 15-й годині, в с. Мирча Бородянського району Київської області вони, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: вул. Центральна, 68, побачили як по автодорозі, що розташована недалеко від вказаного домоволодіння, з с. Тальське в напрямку с. Мирча, рухається автомобіль "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_9 .
В цей час у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 06 червня 2019 року, приблизно, о 15-й годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підбігли до автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проїжджій частині вул. Центральної в с. Мирча Бородянського району Київської області, за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , і, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_5 цілеспрямовано та умисно, через опущене скло водійських дверцят наніс ОСОБА_9 один удар рукою в голову, а обвинувачений ОСОБА_4 , витягнувши ОСОБА_9 з автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , підвів його до капоту та, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи ОСОБА_9 рукою за голову, декілька раз ударив його головою об капот автомобіля "ВАЗ-2121", в результаті чого ОСОБА_9 впав на землю. В подальшому ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_9 та, піднявши його за одяг, наніс йому ще один удар правою рукою в ліву частину обличчя.
Після цього, ОСОБА_4 заштовхав ОСОБА_9 до автомобіля "ВАЗ-2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повіз в бік лісосмуги с. Мирча Бородянського району Київської області, що неподалік вул. Центральної.
В подальшому, 06 червня 2019 року, о 15-й годині, продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території лісосмуги с. Мирча Бородянського району Київської області, неподалік вул. Центральної, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_9 удар кулаком в праве плече, а ОСОБА_5 наніс ОСОБА_9 удар рукою в ліву частину обличчя, після якого ОСОБА_9 втратив свідомість.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями в сукупності спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження - множинні синці: по задній поверхні лівого плеча в середній та верхній третинах, по внутрішній поверхні в середній третині на тлі якого два косо-горизонтальних садна; по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, по передній поверхні правого плеча та плечевого суглобу (три), по внутрішній поверхні правого колінного суглобу, по задній поверхні грудної клітки справа та зліва; садна: по передній поверхні правого колінного суглобу, на тильній поверхні правої кисті в проекції другої п`ясткової кістки, по передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 5-6 ребер по передньо-паховій лінії, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень у живих осіб, а також тілесне ушкодження - закриту черепно-мозкову травму у вигляді: синців лівого ока та потиличної ділянки справа; крововиливів під тверду мозкову оболонку зліва загальним об`ємом, приблизно, 80 см3 (клінічно), під м`яку мозкову оболонку обох півкуль;ділянки забою головного мозку правої лобної та скроневої часток, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в реанімаційному відділенні Бородянської ЦРЛ.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він за станом здоров`я, через численні хронічні хвороби, не може знаходитися під вартою та потребує лікування.
Своє клопотання захисник - адвокат ОСОБА_6 обґрунтовувала тим, що 10 вересня 2019 року під час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою їй, як захиснику, не були відомі обставини щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , оскільки за час перебування в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово звертався за медичною допомогою до лікарів Київської міської медичної частини та був обстежений лабораторно, і за даними проведених обстежень та консультацій ОСОБА_4 встановлений діагноз хронічний панкреатит, фаза нестійкої ремісії; хронічний холецистит, фаза загострення; хронічний пієлонефрит, фаза загострення; хронічна ниркова недостатність, а оскільки Київська міська медична частина відноситься лише до лікувально-профілактичного закладу, де надається лише первинна медична допомога, тому необхідну спеціалізовану та висококваліфіковану медичну допомогу вони надати не можуть, у зв`язку з чим, на її думку, необхідно змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт для проведення лікування. При цьому також зазначила, що на користь зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт свідчить те, що у ОСОБА_4 відсутні судимості, є постійне місце проживання та місце роботи, позитивна характеристика з місця проживання, добра репутація.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання свого захисника і також просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 не вбачав підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та просив відмовити стороні захисту у задоволенні клопотання.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 погодилася з думкою прокурора і просила відмовити в задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повністю підтримали думку свого представника адвоката ОСОБА_10 .

Захисник адвокат ОСОБА_7 і обвинувачений ОСОБА_5 поклалися на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 17 вересня 2019 року, проте за ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року ухвала слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року була скасована і до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 вересня 2019 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 листопада 2019 року.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою судом було враховано, що відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховування від органів досудового розслідування та /або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з ч. 5 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо в ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Як пояснив під час розгляду клопотання обвинувачений ОСОБА_4 , зазначені захворювання в нього мають хронічний характер і виникли не під час перебування його під вартою, а ще в період перебування його на волі, проте за медичною допомогою він не звертався і ніякого лікування та обстеження не проходив.

Позитивна характеристика з місця проживання, відсутність судимостей, наявність офіційного місця роботи були враховані судом при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, на думку суду, в даному конкретному випадку ці обставини не дають достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілих і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а обрання будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам, а тому суд вважає за необхідне клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Керуючись ст.178, 183, 201, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий-суддяОСОБА_11