Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1747/19
Провадження № 1-кп/553/230/2019
В И Р О К
Іменем України

01.08.2019м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньоюосвітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, без постійного місця реєстрації, раніше судимого:
28.10.2008 року Дзержинським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
18.01.2012 року Київським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 120 годин громадськихробіт;
28.05.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт;
20.04.2015 року Московським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
09.06.2015 року Московським районним судом м. Харків за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі; вирок Московського районного суду м. Харків від 20.04.2015 року виконувати самостійно, -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:

14 березня 2018 року, близько 19год. обвинувачений ОСОБА_4 за допомогою викрутки відкрутив шпугу з дверей комори, яка знаходиться між 4 та 5 поверхами під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 , після чого проник у середину, де реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, з корисливих спонукань, повторно, з прямим умислом, таємно викрав мішок з цукром, вагою 40 кг., вартістю 485,20 грн. (згідно висновку експерта № 861 від 11.05.2019 року), після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданнівизнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Оскільки обставини справи нікимі з учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміютьзмістцихобставин, сумнівів у добровільностіїхпозиціїнемає та їмроз`яснено про позбавлення права оспорюватиціфактичніобставинисправи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК Українивизнав за недоцільнедослідженнядоказівстосовноцихобставинсправи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 185 ч.3 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин.

Відповідно до ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 185 ч.3 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочинів і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, проте, обвинувачений раніше неодноразово судимий, вчинив корисливий злочин, не займається суспільно-корисною працею, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі передбаченого в межах санкції ст. 185 ч.3 КК України та без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів із застосуванням положень ст. 71 КК України, оскільки злочин вчинений ОСОБА_4 в період іспитового строку.

По справі цивільні позови не заявлялись.

Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харків від 20.04.2015 року у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід по даній справі у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 01.08.2019 року тобто з моменту обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою по даній справі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 1629,04 грн.

Речовідокази по справі 7 липких стрічок з папілярними узорами зберігати в матеріалах кримінального провадження; паперовий пакет з пляшкою пива «Львівське 1715», об?ємом 0,5 л, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 2 Полтавського ВП - знищити; два полімерні ящики, металевий розкладний ніж, 14 блесен, які знаходяться на відповідальному зберіганні повернути потерпілому ОСОБА_5 як власнику.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1