ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1675/18 Номер провадження 11-кп/814/1000/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 124 КК- С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з секретарем ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

та представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000404 за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Кременчука Полтавської області, українку громадянку України, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої-

визнана винною та засуджена за ст. 124 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 6272,38 грн. та 5000 грн. компенсації за моральну шкоду.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 понесенні ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнана винуватою в тім, що 03.03.2018 року близько 16.00 год. перебувала на території належного їй на праві власності домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_1 де між нею та потерпілим ОСОБА_10 відбулася сварка, в ході якої останній, прийшовши до домоволодіння обвинуваченої без запрошення, погрожуючи останній вбивством, насильно витягнувши ОСОБА_9 її будинку на подвір`я, заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому крилі носу, синців на нижній повіці лівого оку та зовнішній поверхні лівого стегна, що за висновком судово-медичної експертизи № 189 від 6.03.2018 утворилися від неодноразової ударної дії тупих предметів, можливо в указаний термін і при указаних обставинах у постанові і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим ОСОБА_10 здійснив суспільно небезпечне посягання на життя та здоров`я ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_9 з метою захисту від суспільно - небезпечного посягання ОСОБА_10 на її життя та здоров`я, перевищуючи межі необхідної оборони, вирвавшись та опинившись на сходах свого будинку, рукою схватила ніж, що лежав поруч двері та нанесла вказаним ножем один удар потерпілому ОСОБА_10 в область живота, чим спричинила потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поранення живота з раною в ділянці пупка, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням шлунку та шлунково-сальникової артерії, яке супроводжувалось внутрішньою кровотечею та по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя; виявлене тілесне ушкодження утворилось від однократної дії колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа та який діяв з силою достатньою для утворення даного тілесного ушкодження; дане тілесне ушкодження утворилось незадовго до госпіталізації потерпілого в стаціонар та не протирічать строку і обставинам, вказаним у постанові.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.06.2019 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обгрунтування своїх вимог, зазначає, що суд приймаючи рішення про перекваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 , яка була безпосереднім очевидцем події злочину, показання якої повністю збігаються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та суперечать відомостям, наданими обвинуваченою ОСОБА_9 ..

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 вказує апеляційні вимоги аналогічні вимогам апеляційної скарги прокурора.

Окрім цього ставить питання про задоволення позову потерпілого повністю, а саме стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого майнову шкоду в сумі 10958 грн. 10 коп., моральну шкоду в сумі 25000 грн. та витрати на правову допомогу в 5000 грн, вказує на те, що розмір відшкодування є замалим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який свою апеляційну скаргу не підтримав, доводи потерпілого та його представника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення обвинуваченої та її захисника, які вважають вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за обставин, описаних у вироку, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діями; 2) наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а з субєктивної сторони: умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті воно є необережним. Водночас, встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодженняє обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 124 КК). Проте, на відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 121 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК, є мотив захисту винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоровя, життя і здоровя інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Утім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався у повній мірі.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними у судовому засіданні показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , які не спростовані стороною обвинувачення, остання пояснила, що 3.03.2018 потерпілий ОСОБА_10 погрожуючи їй вбивством, заподіяв тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів по обличчю та тулубу, внаслідок чого вона як особа жіночої статті, яка сама перебувала на території належного їй на праві власності домоволодіння, вирвавшись від потерпілого та знаходячись на порозі свого будинку, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_10 схватила ніж, що знаходився неподалік вхідної двері та нанесла ним один удар в область живота потерпілого.

Поясненнями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом обвинуваченої та потерпілого. 03 березня 2018 року о 15.15 год. бачив як потерпілий ОСОБА_15 стукав у вікна будинку ОСОБА_9 при цьому голосно висловлював погрози вбивством на адресу останньої. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 189 від 6.03.2018 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна на лівому крилі носу, синців на нижній повіці лівого оку та зовнішній поверхні лівого стегна, які утворилися від неодноразової ударної дії тупих предметів, можливо в указаний термін і при указаних обставинах у постанові і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_9 у вигляді синця на зовнішній поверхні лівого стегна, могло утворитися при падінні з власного росту при наданні тілу прискорення.

Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , остання надала пояснення щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень та обставин нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілому, аналогічні тим, що і в судовому засіданні під час її допиту, при цьому відповідно до висновку експерта №338 від 13.04.2018 року покази підозрюваної ОСОБА_9 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту - відповідають даним судово - медичної експертизи.

Судом першої інстанції також надано оцінку показам свідка ОСОБА_13 , які визнав такими, що надані зацікавлено особою у вирішенні спору на користь потерпілого, оскільки ОСОБА_13 є дружиною потерпілого ОСОБА_10 та є особою, яка приймала участь у конфлікті, що фактично слугувало підставою для подальших неправомірних дій як ОСОБА_10 так і обвинуваченої ОСОБА_9 , а тому взяв їх до уваги частково.

Враховуючи викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку мало місце суспільно небезпечне посягання потерпілого ОСОБА_10 на життя обвинуваченої ОСОБА_9 , а тому у останньої виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист охоронюваних законом прав шляхом заподіяння потерпілому, тобто особі, що посягала, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного припинення посягання.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, а також те, що кримінально-правова кваліфікація прокурором дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України є неправильною, а викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону вважає безпідставними й не сприймає їх до уваги.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на час вчинення кримінального правопорушення працювала, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме часткове визнання обвинуваченої своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді обмеженням волі та звільненням обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами представника потерілого - адвоката ОСОБА_11 про неправильне визначення судом розміру відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

Так, в рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов на відшкодування майнової шкоди в сумі 10958 грн. 10 коп., який обвинувачена визнала частково, моральну шкоду в сумі 25000 грн., яку визнала повністю та витрати на правовому допомогу в сумі 5000 грн. визнала повністю.

Судом першої інстанції позов потерпілого задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 6272,38 грн., 5000 грн. компенсації за моральну шкоду, витрати понесені на правову допомогу в розмірі 5000 грн..

Суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди частково, а саме в сумі 6272 грн. 38 коп., виключивши чеки та квитанцію, в яких зазначені лише суми проведених касових операцій, проте за змістом останніх не можливо зрозуміти на які потреби зазначені в них кошти були перераховані.

А саме судом виключені чеки та квитанцію: № 8775 від 08.03.2018 року на суму 309,35 грн., чек № 586 від 09.03.2018 року на суму 88,02 грн., чек №5725 від 19.03.2018 року на суму 63,15 грн., квитанцію №586 від 05.03.2018 року на 664 грн., що становлять загальну суму 1124, 52 коп.

Отже, провівши математичний розрахунок, шляхом виключення платіжних документів на суму 1124,52 грн. від суми заявленої в цивільному позові на відшкодування матеріальної шкоди, а саме від 10958,10 грн., сума повинна складати 9833,58 грн., а не 6272,38 грн., як зазначено у вироку суду.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки визначений місцевим судом розмір моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_10 відповідає принципам розумності і справедливості, враховуючи саму поведінку потерпілого, який вчинив суспільно небезпечне посягання на життя обвинуваченої ОСОБА_9 , в наслідок чого у останньої виникла підстава для необхідної оборони.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 підлягає задоволенню частково в частині збільшення суми відшкодування матеріальної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 червня 2019 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення позову про стягнення матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 9833 грн. 58 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_4 . ОСОБА_5 .