ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/1354/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2395/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , без участі потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 05 2019 року щодо ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, який проходить службу у Збройних Силах України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи №891/18 від 29.10.2018 року у розмірі 2574 грн. та судової автотехнічної експертизи № 7/241СЕ-19 від 14.03.2019 року у розмірі 1716 грн., а всього 4290 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що 23 липня 2018 року близько 18.00 години ОСОБА_8 керував технічно справним мотоциклом «Дніпро-10», р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 а) Правил дорожнього руху України та рухався з пасажиром по ґрунтовій дорозі неподалік вул.Тишкової в с.Іванівка Ізюмського району Харківської області зі сторони річки Сіверський Донець в напрямку будинку №14 по вул. Тишковій.
Під час руху по вказаній дорозі ОСОБА_8 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку не обравши при цьому безпечну швидкість, не контролюючи свій рух не впорався з керуванням мотоциклом та на відстані приблизно 150 метрів від будинку №14 по вул. Тишковій допустив його перекидання,
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоциклу ОСОБА_11 , який сидів у колясці мотоциклу, отримав тілесні ушкодження та був доставлений до приймального відділу Ізюмського лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 241-ІЗ.т/18 від 21.08.2018 потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження що відносяться до тяжких, небезпечних для життя тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_11 є важка тупа травма тіла у вигляді множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалися значною внутрішньою кровотечею.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №7/241 СЕ-19 від 14.03.2019, у даній дорожній ситуації водій мотоциклу «Дніпро-10», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України і він мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконанням вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України та в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із ДТП.

Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст.75 КК України, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення у зв`язку з м`якістю та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просив про задоволення його апеляційної скарги.

Обвинувачений та його захисник вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини в ній наведені, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор вказує на безпідставність застосування до призначеного ОСОБА_8 покарання вимоги статті 75 КК України, звільнивши його при цьому від відбування покарання, оскільки обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, що відноситься до тяжких. За наслідками протиправної поведінки винного наступила смерть потерпілого ОСОБА_11 . Крім того, однією з обставин, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що всі вищевикладені обставини, свідчать про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж ухвалено вироком суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія судді вважає, що вони ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок районного суду в частині призначення покарання обвинуваченому підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Згідно вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п.9 вищевказаної Постанови рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином своє рішення не мотивував.
Серед інших обставин суд зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, раніше не судимий, проходить службу, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.
У якості обставин, що пом`якшує покарання, у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнав добровільне відшкодування завданої шкоди, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Однак суд недостатньо звернув увагу на таку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , як вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при застосуванні до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, внаслідок якого настали тяжкі наслідки загибель людини, його тяжкість, а також дав недостатню оцінку обтяжуючій покарання обставині, а саме те, що він вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що перебування обвинуваченого та керування ним транспортом у стані алкогольного сп`яніння не можна не враховувати при призначенні покарання, адже, керуючи транспортом у нетверезому стані, останній грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків. Уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначення покарання із застосуванням статей 75,76 КК України не є достатнім для виправлення обвинуваченого, через м`якість, так як в даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування реального покарання у виді позбавлення волі, яке йому має бути призначено відповідно до положень ст.65 КК України в межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, буде недостатнім.

Що стосується каяття обвинуваченого у вчиненому правопорушенні, відшкодування збитків та відсутності претензій з боку потерпілих, то сам по собі ці факти, за наявності вищевказаних обставин, не є підставами для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Проте, всі вищеперелічені дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, дають колегії суддів підстави призначити обвинуваченому покарання не в максимальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, а саме у мінімальних його межах та позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
Згідно ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 05 2019 року, в частині призначеного покарання, - скасувати та постановити свій вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді ТРЬОХ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на ДВА роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня фактичного його затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4