Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/503/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження № 0000320 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.06.2019, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Удима Котласького району Архангельської області РФ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Вирішено питання про долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.
16 лютого 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися у гостях за місцем мешкання ОСОБА_6 , у приміщенні квартири АДРЕСА_2 . Перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 вживали спиртні напої.
Під час вживання спиртних напоїв у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих ревнощів відносно колишньої співмешканки ОСОБА_9 до ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на спричинення їй тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на меті заподіяння смерті іншій людині, підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс один потужний, цілеспрямований удар кулаком правої руки у життєво важливий орган людини - голову, в область лівої частини обличчя, а саме лівої скули ОСОБА_9 , після чого потерпіла впала на підлогу і він наніс один удар ногою по тулубу потерпілої.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синця на лобі справа на межі росту волосся; синця у проекції середньої третини правої ключиці; синця на зовнішній поверхні правого плечового суглобу і передньої поверхні лівого плечового суглобу; крововиливу під шкіряну клітковину голови у тім`яній і у тім`яно-потиличній області, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також синця у лівій скуловій області із залученням повіки лівого ока та великого крововиливу під тверду мозкову оболонку справа (200 грам), які виникли одночасно та по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Внаслідок здавлювання стволової частини мозку через великий крововилив під тверду мозкову оболонку в правій півкулі мозку, ОСОБА_9 у проміжок часу з 14 до 16 години ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років. При ухваленні нового вироку не враховувати а якості обставин, які пом`якшують покарання.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 надто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного.
На переконання апелянта суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Так, обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не визнавав, і лише під тиском беззаперечних доказів, перед судовими дебатами, визнав свою вину та попросив вибачення у потерпілої. При цьому намагався заплутати суд надаючи неправдиві показання.
На думку апелянта, визнання судом вказаних обставини, як таких що пом`якшують покарання обвинуваченому є помилковими, у зв`язку із чим необхідно вважати призначене судом покарання ОСОБА_6 м`яким.
Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду стосовно нього скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на те, що суд першої інстанції не вчинив жодних дій направлених на повний, всебічний та об`єктивний розгляд кримінального провадження. Так. апелянт зазначає, що дійсно наніс один удар потерпілій, від якого не могла настати її смерть. Жодних доказів, які б підтверджували той факт, що смерть потерпілої настала саме від його удару, стороною обвинувачення не надано.
Натомість, суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_10 , оскільки він декілька разів змінював свої показання.
Також апелянт зазначає, що суд не надав належну оцінку протоколам проведення слідчого експерименту за участю апелянта та свідка ОСОБА_10 і висновків судово-медичних експертиз, які здійснювались на підставі даних, отриманих під час слідчих експериментів. Так, свідок ОСОБА_10 надавав показання, які відрізняються від показань наданих апелянтом, однак судово-медичний експерт вказав, що тілесні ушкодження могли бути спричиненими як за обставин, на які вказує свідок так і за обставин, на які вказав апелянт, однак судом першої інстанції вказані неточності не усунуті.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Захисник вказує на те, що ряд доказів, які надані стороною обвинувачення необхідно визнати недопустимими, а саме:

-протокол огляду місця події від 16.02.2018, оскільки вказана процесуальна дія фіксувалась за допомогою відеокамери, проте відеозапис, який має бути невід`ємною частиною вказаної слідчої дії, стороною захисту не надано. Також, апелянт вказує на те, що стороною обвинувачення додано до протоколу фото-таблицю, яка підписана виключно слідчим. При цьому в самому протоколі не має жодного слова про те, що буде складена, чи то складена така фото-таблиця. Водночас, у вказаному протоколі не вказано обвинуваченого, як учасника цієї слідчої дії, хоча він був присутнім під час огляду житла. Окрім цього, дозвіл власника житла на проведення його огляду був наданий вже після того, як відповідний огляд було проведено, що є істотним порушенням вимог КПК України;

-протокол огляду місця події від 17.02.2018, в ході якого у ОСОБА_6 вилучено штани, оскільки вказаний протокол не містить підпису захисника адвоката, що вказує на порушення права обвинуваченого на захист. У зв`язку із цим, на переконання апелянта, повинні бути визнані недопустимим доказом не лише протокол огляду місця події, але і всі інші дії, які були вчинені із вилученим майном, у тому числі і висновки судово-медичних експертиз;

-висновок судово-медичної експертизи трупа, оскільки він складений з численним порушеннями «Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6;

-протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 , оскільки вказаний свідок раніше засуджувався за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вирок, яким ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 190 КК України, підтверджує нечесність свідка, підтверджує його схильність до введення людей в оману та здатність це робити, а отже показання свідка ОСОБА_10 є недостовірними та такими, що неможливо покласти в основу обвинувачення.

Також, захисник вказує на те, що механізм спричинення тілесних ушкоджень викладений в ході слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та механізм спричинення тілесних ушкоджень викладений в ході слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 є різним, а експерт ОСОБА_11 стверджує, що тілесні ушкодження могли утворитися, як при обставинах на які вказав свідок ОСОБА_12 , так і при обставинах на які вказав обвинувачений ОСОБА_6 .

Таким чином, на переконання апелянта, в матеріалах справи є певні сумніви і підстав для недовіри показанням обвинуваченого не має.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийшов до наступних висновків: «В результаті умисних протиправних дій спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синця на лобі справа на межі росту волосся; синця у проекції середньої третини правої ключиці; синця на зовнішній поверхні правого плечового суглобу і передньої поверхні лівого плечового суглобу; крововиливу під шкіряну клітковину голови у тім`яній і у тім`яно-потиличній області, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також синця у лівій скуловій області із залученням повіки лівого ока та великого крововиливу під тверду мозкову оболонку справа (200 грам), які виникли одночасно та по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння».

При цьому, чому та на підставі яких саме доказів суд першої інстанції прийшов до таких висновків стає незрозумілим. Так, обвинувачений стверджував, що наніс один удар рукою в область обличчя, потерпіла не падала. Де ж тоді взялися ці тілесні ушкодження стає незрозумілим, і відповідь на це є - її ще били, але хто та при яких обставинах сторона обвинувачення не довела.

Таким чином, апелянт уважає, що стороною обвинувачення не доведено «поза розумним сумнівом» винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Всі сумніви повинні трактуватися на користь обвинуваченого, а цих сумнівів у справі є досить багато: звідки свідок ОСОБА_10 взяв інший механізм спричинення тілесних ушкоджень ніж обвинувачений ОСОБА_6 , який доречи згідно висновку експерта міг бути летальним; звідки взялися інші тілесні ушкодження на тілі потерпілої; чи добровільно потерпіла вступила в статевий зв`язок із свідком ОСОБА_10 , за умови, що в сусідній кімнаті знаходився її цивільний чоловік; чи в дійсності могла наступити смерть при обставинах, на які вказав обвинувачений ОСОБА_6 , якщо спочатку експерт каже одне, у тому числі і про те, що не могли утворитися тілесні ушкодження (на питання обвинуваченого), що поворот голови повинен бути щонайменше 40 градусів, а потім вказує що могли, хоча на відео видно, що повороту голови не було, стає незрозумілим.

Стосовно порушення норм процесуального права під розгляду справи судом, апелянт зазначає, що в судових дебатах обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про витребування історії хвороби потерпілої з метою з`ясування всіх обставин, однак суд не повернувся на стадію судового слідства для розв`язання цього клопотання. Таке клопотання ним було надіслано на адресу суду із місць попереднього ув`язнення, але чомусь воно так розв`язане і не було.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 , який частково підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, а саме в частині скасування вироку суду та підтримав позицію свого підзахисного щодо призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, провівши судове слідство в об`ємі дослідження даних, які характеризують особу ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.
Незважаючи на часткове визнання своєї провини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_14 наданими суду першої інстанції, відповідно до яких її мати ОСОБА_9 проживала у селі Микільське Світловодського району. З ОСОБА_6 мати раніше співмешкала, а потім підтримувала відносини. Мати ніколи не казала, щоб ОСОБА_6 її ображав. 15 лютого 2018 року ОСОБА_9 поїхала у Світловодськ та залишилась ночувати у обвинуваченого. По телефону вона сказала, що ОСОБА_6 її не відпускає і вона повернеться додому завтра. 16 лютого 2018 року мати на телефонні дзвінки не відповідала, а потім стало відомо про її смерть;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що обвинувачений винаймав у неї квартиру по АДРЕСА_3 . Як квартирант ОСОБА_6 порушень громадського порядку не допускав, поводив себе спокійно. Приблизно раз на тиждень вона відвідувала це помешкання, одного разу бачила там якусь жінку, яка була у стані алкогольного сп`яніння. Після того, як в квартирі померла потерпіла, вона туди потрапила після того, як тіло винесли. В квартирі було чисто, нічого не розкидано;
- свідок ОСОБА_16 , який є сином обвинуваченого, суду першої інстанції надав показання, з яких убачається, що в той день приблизно о 16-18 годині йому зателефонував батько та повідомив, що приревнував ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та вдарив її кулаком в лице. Після цього вона почала збирати речі і хотіла піти, проте згодом лягла на підлозі у коридорі і він подумав, що вона спить. Потім він почув, що вона хрипить і викликав «швидку»;
- витягом з кримінального провадження № 0000320, з якого вбачається що 16 лютого 2018 року о 20 год 17 хв до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про початок досудового розслідування за фактом нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , від яких наступила смерть останньої, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (т. 1 а.к.п. 134)
- протоколом огляду місця події від 16 лютого 2018 року з фототаблицями, з якого вбачається, що місцем огляду є квартира АДРЕСА_2 . В ході огляду на підлозі виявлено тіло жінки. Труп лежить на передній поверхні тіла. Голова волосяною частиною торкається дверей ванної кімнати. Права рука приведена до тулуба. Ліва рука відведена від тулубу в плечовому суглобі вперед під кутом 90о , зігнута в ліктьовому суглобі під кутом 100о. Ліва нога витягнута вздовж тулубу. Права нога відведена в кульшовому суглобі під кутом 150 о, зігнута в колінному суглобі. На трупі мається светр бордового кольору в поперечну смужку чорного, білого та світло-коричневого кольору, бюстгальтер білого кольору, чорні спортивні брюки. На лівій нозі взутий жіночий зимовий чобіт. На обох ногах знаходяться різнокольорові шкарпетки в смужки синього, чорного, жовтого, білого та оранжевого кольорів. В мочках вух маються серги з металу жовтого кольору. На четвертому пальці правої кисті знаходиться каблучка з металу білого кольору. Труп теплий на дотик під одягом та холодний у відкритих ділянках тіла. Трупні плями слабо виражені, знаходяться на передній частині тіла. Трупне заклякнення слабо виражене в м`язах лиця, а в інших ділянках тіла відсутнє. Шкіра передньої поверхні обличчя за рахунок трупних плям синьо-лілового кольору,нерівномірно вкрита підсохлою кров`ю у вигляді мазків та плям. Кістки носу на дотик цілі. В отворах носу підсохла кров. Червона кайма губ вкрита підсохлою кров`ю. Зуби без свіжих ушкоджень. Вушні проходи вільні. Долонні поверхні кістей (більше права) покриті підсохлою кров`ю. Будь яких видимих ушкоджень на трупі не виявлено. Одяг на місці огляду не знімався. Труп лежить на дерев`яній підлозі. На рівні лиця маються нашарування підсохлої крові. Поруч з трупом на рівні грудної клітини лежить в`язана біла шапка. На рівні живота та нижніх кінцівок з правого боку від трупу знаходиться пальто. Загальна обстановка у квартирі не порушена.
Під час огляду місця події вилучено: жіночу сумку з речами, одяг, документи; документи: паспорт громадянина України, особиста медична карта, трудова книжка на ім`я ОСОБА_9 , блокноти; два кнопкових мобільних телефонів «АSTRO», чорно - червоного кольорів; NOMI сірого кольору; один слід пальця руки з поверхні скляної рюмки; два сліди пальців рук зі скляної банки; змиви речовини бурого кольору, зовні схожої на кров з підлоги біля обличчя трупу. (т. 1 а.к.п. 50-59)
- висновком експерта № 29 від 30 березня 2018 року, який надано за результатами проведення експертизи трупа, на тілі ОСОБА_9 виявлено наступні пошкодження: синець на лобі справа на межі росту волосся, в лівій скуловій області з залученням повіки лівого ока, синця в проекції середньої третини правої ключиці, на зовнішній поверхні правого плечового суглобу і передній поверхні лівого плечового суглобу, крововилив в підшкірну клітчату голови в тім`яній області і в тім`яно потиличній, а також великий крововилив під тверду мозкову оболонку справа (200 г). Всі пошкодження виникли від дії тупих твердих предметів, що не відобразили свої характерні особливості.
По ступеню тяжкості синець у лівій скуловій області і крововилив під тверду мозкову оболонку справа відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, так як виникли одночасно згідно п.а.2.1.1., п.п.2.1.г.2.1.3 «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року.
Інші тілесні ушкодження як в сукупності, так і окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Тілесні ушкодження могли виникнути від удару рукою, взутою ногою, тощо.
Синець в тімяно потиличній області і синець на лобі справа могли виникнути і при падінні з наступним ударом об тупий твердий предмет з поширеною контактною поверхнею, яким могла бути підлога.
Смерть ОСОБА_9 настала від здавлювання стволової частини мозку зумовленої субдуральною гематомою справа (крововилив під тверду мозкову оболонку в правій півкулі мозку). Крововилив в праву півкулю виник при ротаційному механізмі, тобто ударі в ліву половину голови з різким поворотом. Смерть ОСОБА_9 настала в період з 14:00 год до 16:00 год 16 лютого 2018 року. З моменту спричинення внутрішньочерепної травми в вигляді субдуральної гематоми до моменту смерті могло пройти від декількох десятків хвилин до декількох годин, в цей час ОСОБА_9 могла здійснювати ціленаправлені дії, після чого настала втрата свідомості та в подальшому смерть. Всі вказані пошкодження спричиненні за життя. При судово-токсикологічній експертизі в крові, гематомі та сечі трупа виявлено етанол в концентрації відповідно 4,24 г/дм3, 4,52 г/дм3 та 6,34 г/дм3, що при такому вмісті у живих осіб відповідає алкогольному сп`янінню сильного ступеню. Кров трупа належить до групи Ва (ІІІ) (т. 1 а.к.п. 75-79);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 березня 2019 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , відеозапис якого продемонстровано в залі судового засідання, в ході якого обвинувачений ОСОБА_6 в приміщенні Світловодського ВП розповів та продемонстрував обставини нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Зокрема показав механізм нанесення ним удару кулаком в голову ОСОБА_9 , а саме область скули, утримуючи її при цьому за волосся (т. 2 а.к.п. 40-41);
- згідно висновку експерта № 92 «б» від 20 березня 2019 року, здійсненого на основі висновку експерта № 29 від 30 березня 2018 року з урахуванням даних слідчого експерименту від 06 березня 2019 року, експерт у відповідь на питання щодо того чи співпадають показання обвинуваченого відносно тілесних ушкоджень, які були заподіяні ОСОБА_9 , надані ним під час слідчого експерименту шляхом відображення дій та обставин кримінального правопорушення, проведеного 06 березня 2019 року, судово-медичним даним, отриманим в результаті судово медичної експертизи дослідження тілесних ушкоджень ОСОБА_9 зазначив наступне. При обставинах, на які вказує ОСОБА_6 у ОСОБА_9 могли виникнути синець в лівій скуловій області (у висновку № 29 : «…в лівій скуловій області з переходом на повіку лівого ока більше нижче, мається синець невизначеної форми розміром 9х5 см»). Враховуючи, що не було протидії даному удару, сила якого була направлена зі сторони правої скулової області у ОСОБА_9 мав виникнути різкий поворот голови вправо, тобто голова прийняла ротаційний рух і міг виникнути крововилив під тверду мозкову оболонку справа, що в подальшому і визвало настання смерті (т. 2 а.к.п. 53);
- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_11 , які він надав суду першої інстанції, відповідно до яких синець у лівій скуловій області потерпілої виник одномоментно з крововиливом під тверду мозкову оболонку, і став причиною такого крововиливу. Наявність пошкодження капілярів та виникнення синця у місці удару свідчить про достатню його силу, яка могла спричинити різкий поворот (примусове прискорення) голови в радіусі приблизно 40 градусів, від якого лопнув сосуд та стався крововилив під тверду мозкову оболонку. Від падіння такі пошкодження не могли виникнути. Доводи обвинуваченого про те, що в момент нанесення удару кулаком він утримував ОСОБА_9 за волосся , тому її голова не могла різко крутнутися , заперечує як неспроможні, бо факт утримання голови потерпілої за волосся не має в даному випадку жодного значення і не створював перепон для раптового ротаційного руху голови в момент удару;
- згідно висновку експерта № 722 від 26 лютого 2018 року, в крові, гематомі та сечі трупа виявлено етанол в концентрації відповідно 4,24 г/дм3, 4,52 г/дм3 та 6,34 г/дм3 (т. 1 а.к.п. 81);
- висновком експерта № 405-406-407 від 21 березня 2018 року відповідно до якого, в результаті проведеної судово-медичної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_9 встановлено наступний діагноз: набряк головного мозку; деякі морфологічні ознаки шокової реакції; крововилив в ПЖК лоба зліва з можливою давністю утворення до 6 годин. Білково жирова дистрофія гепатоцитів (т. 1 а.к.п. 83-84);
- висновками експерта № 180 та № 186 від 23 лютого 2018 року встановлено, що кров трупа ОСОБА_9 належить до групи Ва за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а.к.п. 87-88, 147);
- висновком експерта № 187 від 27 лютого 2018 року встановлено, що кров ОСОБА_6 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а.к.п. 139-140);
- висновком експерта № 754 від 26 лютого 2018 року, згідно якого у крові ОСОБА_6 не виявлені метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти (т. 1 а.к.п. 143);
- висновком експерта № 22 від 19 лютого 2018 року, відповідно до якого будь-яких видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 не виявлено (т. 1 а.к.п. 149).
Наведені вище докази, кожен із яких є належним, допустимим та достовірним, а сукупність вказаних доказів у взаємозв`язку між собою є достатніми для прийняття рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо необхідності визнання недопустимими доказами протокол огляду місця події від 17.02.2018, в ході якого у ОСОБА_6 вилучено штани та інші докази, які отримані на підставі вказаного протоколу, оскільки суд першої інстанції визнав недопустимими вказаний вище протокол огляду місця події, а також протокол про визнання та здачу речових доказів від 17 лютого 2018 року та п. 3 Висновку експерта № 188 в частині судово-медичної експертизи штанів.
Відповідно до практики ЄСПЛ, який у п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 зазначив таке: Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Так, з вироку суду першої інстанції вбачається, що суд надав ґрунтовні та вичерпні відповіді на доводи сторони захисту з приводу відсутності підстав для визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 16.02.2018 та висновок судово-медичної експертизи трупа № 29 від 30.03.2018. Із такими висновками суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів.

Також, необхідно зазначити, що предметом дослідження суду першої інстанції був протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 та висновок судово-медичної експертизи № 29 «а», який є додатковим висновком експерта до висновку № 29 від 30 березня 2018 року, на основі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 та суд прийняв рішення не брати до уваги такі докази, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 .
Окрім цього, суд першої інстанції у своєму вироку навів достатню аргументацію з приводу наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує факт нанесення ним удару кулаком правої руки в область лівої частини обличчя потерпілої ОСОБА_9 , а саме лівої скули.
Відповідно до висновку експерта № 29 від 30.03.2018, смерть ОСОБА_9 настала від здавлювання стволової частини мозку зумовленої субдуральною гематомою справа (крововилив під тверду мозкову оболонку в правій півкулі мозку). Крововилив в праву півкулю виник при ротаційному механізмі, тобто ударі в ліву половину голови з різким поворотом.
У ході проведення слідчого експерименту, який мав місце 06 березня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 відтворив події, які відбувались 16.02.2018 та вказав яким чином наніс удар потерпілій ОСОБА_9 .
Відповідно до додаткового висновку судово-медичної експертизи від № 92 «б» від 20.03.2019, який проведений на основі даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, при обставинах, на які вказує ОСОБА_6 , в ОСОБА_9 могли виникнути синець в лівій скуловій області (у висновку № 29 : «…в лівій скуловій області з переходом на повіку лівого ока більше нижче, мається синець невизначеної форми розміром 9х5 см»). Враховуючи, що не було протидії даному удару, сила якого була направлена зі сторони правої скулової області у ОСОБА_9 мав виникнути різкий поворот голови вправо, тобто голова прийняла ротаційний рух і міг виникнути крововилив під тверду мозкову оболонку справа, що в подальшому і визвало настання смерті.
Наведені вище докази у своїй сукупності вказують на те, що смерть потерпілої ОСОБА_9 , настала внаслідок спричинення їй удару обвинуваченим ОСОБА_6 .
Доводи апеляційних скарг як обвинуваченого так і його захисника з приводу того, що смерть потерпілої не могла настати від дій ОСОБА_6 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю наведених вище доказів.
Окрім цього, колегія суддів визнає недоведеними ствердження сторони захисту з приводу того, що потерпілій ОСОБА_9 могли ще наноситись тілесні ушкодження кимось іншим (не тільки обвинуваченим), оскільки окрім обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 у квартирі більше нікого не було, а після спричинення удару потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_10 покинув приміщення квартири, тобто інші особи у квартирі не знаходились, що також підтвердив і сам обвинувачений.
Також, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо не встановлення механізму отримання потерпілою інших тілесних ушкоджень, які судово-медичний експерт навів у своєму висновку № 29, не можуть вплинути на правильність прийнятого судом рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та не знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої, а тому є безпідставними.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника з приводу істотного порушення судом вимог КПК України, а саме не вирішення заявленого обвинуваченим клопотання про витребування медичної картки потерпілої ОСОБА_9 та виклику в судове засідання для допиту лікаря, який лікував потерпілу.
Як слідує з журналу судового засідання від 27.06.2019 суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками судового розгляду кримінального провадження о 13 год 31 хв (т. 2 а.к.п 111).
Водночас, як видно зі штемпелю суду, вказане вище письмове клопотання обвинуваченого отримано канцелярією суду 27.06.2019 о 15 год 05 хв (т. 2 а.к.п. 127), тобто вже після виходу суду до нардчої кімнати, а тому суд був позбавлений можливості вирішити таке клопотання обвинуваченого.
Окрім цього, необхідно звернути увагу, що ч. 3 ст. 404 КПК України передбачає можливість, за клопотанням учасників судового провадження, дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. При цьому, жодних клопотань про витребування та дослідження апеляційним судом доказів, про які просив обвинувачений у своєму клопотанні (медичної картки потерпілої та допит лікуючого лікаря), до апеляційного суду не надходило.

Водночас, що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого та апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 (скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції) колегія суддів зазначає, що з цих підстав (невідповідність висновків суду наведених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження), апеляційний суд має повноваження щодо скасування чи зміни вироку суду, однак позбавлений можливості призначати новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Так, питання призначення нового розгляду в суді першої інстанції та підстави, з яких апеляційний суд має право прийняти таке рішення, визначено у ст. 415 КПК України.
Відповідно до частини першої вказаної статті КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Вказані підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є вичерпними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено визначених у ч. 1 ст. 415 КПК України порушень, які б слугували підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
За таких обставин у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника необхідно відмовити.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад, які визначені у ст. 65 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, місцевим судом правильно враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Також, суд першої інстанції належним чином врахував особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках лікаря нарколога та психіатра, осудний, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризуються посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання, місцевий суд обґрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у призначений судом строк, який є мінімальним, визначеним санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора щодо помилковості прийнятого судом першої інстанції рішення про визнання обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував фактичних обставин вчиненого злочину, вказувавши, що дійсно наніс удар потерпілій, однак не бажав настання її смерті, тобто фактично заперечував кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 121 КК України, при цьому висловивши щире каяття у вчиненому (настанні смерті потерпілої) та засудив свої дії. Також, необхідно враховувати і той факт, що обвинувачений добровільно надавав показання, які жодного разу не змінював, не намагався ввести в оману орган досудового розслідування та суд, приймав участь у слідчому експерименті та добровільно розказував за яких обставин наніс потерпілій удар.
Наведені вище факти вказують на правильність рішення суду першої інстанції щодо необхідності визнання обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.
Сам факт заперечення обвинуваченим правильності кваліфікації органом досудового розслідування його дій, з урахуванням визнання фактичних обставин вчиненого злочину, не може бути підставою для невизнання обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, або звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки ст. 69 КК України вимагає наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, однак у даному кримінальному провадженні встановлено лише одну таку обставину. Стаття 75 КК України застосовується лише до покарання, зокрема у виді позбавлення волі, яке за своїм розміром не повинно перевищувати 5 років, однак вироком суду обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.06.2019 стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, залишає без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.06.2019 стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4