Справа № 206/1151/19
Провадження № 1-кп/206/178/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2019 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретареві: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001256 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

17.07.2018 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до штрафу на користь держави в сумі 850 грн., штраф не сплачено.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.2 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

захисник- адвокат - ОСОБА_10 ,

потерпіла - ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачений ОСОБА_6 23 листопада 2018 року приблизно о 22 годині (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та раніше знайомим йому ОСОБА_13 розпивали спиртні напої у приміщенні будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_6 .

В подальшому 24 листопада 2018 року близько 4 години ранку ОСОБА_12 пішла відпочивати в спальну кімнату, а обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_13 продовжували разом вживати спиртні напої, від значної кількості алкогольних напоїв обвинувачений заснув за столом в центральній кімнаті будинку, де всі разом вони вживали спиртні напої.

Прокинувшись близько 11 години того ж дня, ОСОБА_6 попрямував до спальної кімнати, де відпочивала ОСОБА_12 , де побачив потерпілого ОСОБА_13 , який теж лежав на дивані поряд з ОСОБА_12 .

В цей час у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, реалізовуючи який обвинувачений того ж дня близько 11 години 05 хвилин (більш точного часу в ході досудового слідства встановити не представилось можливим) взяв з іншої кімнати фрагмент металевої труби чорного кольору та, діючи умисно, протиправно, підійшов до ОСОБА_13 , який в той час лежав на дивані, тримаючи в правій руці даний фрагмент труби та прийнявши зручне положення, наніс цим предметом згори до низу не менше 2 ударів в розташування життєво важливого органу - голову та не менше 12 ударів в область тулубу та кінцівок, в результаті чого спричинив потерпілому синці на обличчі, передній та лівій бічній поверхні шиї та всіх поверхнях лівої вушної скойки; в проекції правої ключиці; на передній поверхні грудної клітини ліворуч від грудини до передньо- пахвової лінії на рівні 2-8 ребер; на зовнішній передній та задній поверхнях лівої верхньої кінцівки від рівня плечового суглобу до нижньої третини передпліччя; на тильній поверхні лівої кисті; на зовнішній поверхні правого плеча в проекції плечового суглобу; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; на тильній поверхні правої кисті; на правій бічній поверхні грудної клітини на рівні 7-11 ребер; на передньо-внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині; ліворуч нижче лопатки; на лівій задньо- бічній поверхні черева.

Садна: на чолі праворуч; в правій виличній ділянці; на зовнішній поверхні лівої вушної скойки; на внутрішній поверхні лівого передпліччя; в нижній третині; на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; на лівій бічній поверхні тазу; п`яти саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу; чотири садна на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; два садна на тильних поверхнях 1,3,4,5 суглобів між основними та середніми фалангами лівої кисті; на правій бічній поверхні тазу; на передньо-внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на тильній поверхні лівої кисті біля основи першого пальця.

Крововиливи в м`які тканини голови: в лівій лобній, скроневій, тім`яній та в потиличних ділянках на всьому протязі та в правій скроневій ділянці

Перелом кісток основи та склепіння черепу.

Крововиливи над та під тверду мозкому оболонку, крововилив під м`яку мозкову оболонку.

Крововилив в м`які тканини грудної клітини.

Крововилив на передній поверхні органо- комплексу шиї.

Крововилив в навколониркову клітковину справа.

Переломи ребер праворуч та ліворуч.

Крововиливи в м`які тканини тіла: в проекції першого грудного хребця; в проекції внутрішнього кута правої лопатки; відповідно вищезазначеному синцю на спині зліва; на лівій бічній поверхні таза; в лівій сідничній ділянці; в правій сідничній ділянці; в проекції лівого плічового суглобу на задній поверхні, розповсюджуючись на задню поверхню та зовнішню поверхні плеча по всій довжині; на задньо-зовнішній поверхні в проекції лівого плечового суглобу; на задній поверхні правого плечового суглобу; на задньо- зовнішній поверхні в проекції правого колінного суглобу.

Переломи щитовидного та персневидного хрящів органо-комплексу шиї.

Тілесні ушкодження в ділянці голови в своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та згідно п.п.2.1.1 Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України від 17.01.1995 року № 6), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження, які супроводжувались переломами кісток скелету (ушкодження в ділянці грудної клітини) в своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Всі інші тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та згідно Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України від 17.01.1995 року № 6) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувались розладом здоров`я.

Смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком головного могку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину за вищевказаних обставин визнав частково та суду показав, що того дня він довгий час перебував зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 в кафе «Разгуляй», в центрі міста, де разом вживали спиртні напої. До них за стіл підсів раніше йому з дитячих років знайомий ОСОБА_14 , та вони разом продовжили розпивати спиртні напої. Під час розмови він спитав у ОСОБА_15 ча має він навички ремонту печей, бо в будинку, який вони зі ОСОБА_16 винаймали, піч не працює, і той згодився в той же день оглянути піч. Дорогою вони придбали літрову пляшку горілки, пляшку коньяку, пляшку лікеру, які стали вживати в будинку, що винаймали. Оглянувши піч, ОСОБА_17 сказав, що її треба ретельно ремонтувати, та вони продовжили розпивати спиртні напої. Від алкоголю ОСОБА_16 дуже сп`яніла та пішла спати в спальню, а вони з потерпілим продовжили разом випивати. Він заснув прямо за столом, а коли вночі прокинувся, то побачив, що ОСОБА_15 поруч немає, але побачив, що той лежить на дивані разом з ОСОБА_12 . Він підняв того та зробив зауваження, що той лежав з його, ОСОБА_18 , співмешканкою. Вони вдвох знову на кухні почали допивати спиртні напої, і він (обвинувачений) від випитого «відключився», а коли прокинувся вранці, побачив, що потерпілий лежав на дивані, розстібнувши свої штани, та досить непристойно поводив себе по відношенню до сплячої ОСОБА_16 , намагаючись вступити з нею в інтимні стосунки. На зауваження ОСОБА_17 не реагував, ніс якусь нісенітницю, називаючи ОСОБА_19 , тому він, ОСОБА_6 , вдарив потерпілого по носу, від чого у того з носа пішла кров. Він відійшов від дивану, був знервований, пішов на кухню, де запалив сигарету. Потерпілий став запитувати, за що він його вдарив, та почав провокувати бійку, вони стали битись, при цьому впавши на підлогу в кімнаті, де розташована піч. Потерпілий, зробивши захват, намагався придушити його, тому він, оговтавшись та звільнившись з-під потерпілого, який при падінні опинився на ньому та мав більш вигідне положення в бійці, схопив металеву ніжку від меблів та вдарив потерпілого по тулубу, той пригнувся та удар прийшовся в район вуха та шиї, він наніс потерпілому близько 5 ударів по тулубу та 1 удар - в район шиї, залишив ОСОБА_15 , який сидів на стільчику, намагався витерти йому з обличчя рушником кров. Той щось неадекватне бубонів, називав когось ОСОБА_20 . Він, обвинувачений, розбудив ОСОБА_21 , попросив її змінити постільну білизну, так як вона була вся брудна від крові потерпілого, після того як він, ОСОБА_18 , вдарив потерпілого по носу, але та була настільки п`яною, що не змогла це зробити самостійно і він сам змінив білизну. На його питання про необхідність виклику «швидкої» медичної допомоги потерпілий відповів, що почувається нормально, не захотів покинути їхнє помешкання, тому він залишив останньому запасний ключ з пропозицією, коли потерпілий проспиться, щоб пішов, скориставшись ключами, а сам закрив двері своїм ключем та зі ОСОБА_16 вони поїхали в кафе, розташоване в жилмасиві Придніпровськ, де довгий час вживали спиртні напої, хотіли повернутись додому, щоб глянути, що робить потерпілий, але не було транспорту, на якому вони могли б доїхати до вул. Дежньова, тому поїхали в квартиру, де він, обвинувачений, зареєстрований та проживає, де вживали три дні спиртні напої «не просихаючи». При цьому він іноді виходив з дому, щоб придбати горілки.

Також обвинувачений зазначив, що між конфліктами, які відбувались між ним та потерпілим, він двічі виходив з дому, щоб придбати пива.

Не визнаючи вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, вказав, що наміру вбивати потерпілого в нього не було, а заподіяв тілесні ушкодження потерпілому під час самооборони, при цьому сам намагався надати допомогу потерпілому та пропонував викликати бригаду «швидкої» медичної допомоги. Він не може впевнено стверджувати, що могло потім відбуватись в будинку, коли він з ОСОБА_21 його покинули, і до приїзду в дім власника будинку свідка ОСОБА_22 , оскільки покази свідка ОСОБА_23 про те, що в їх половині будинку саме в ніч з неділі на понеділок кінця листопада 2018 року (а не в ніч з п`ятниці на суботу, коли відбулась бійка між ним та потерпілим) були чутні сильні звуки ввімкненого телевізора та звуки сварки, дають йому підстави припустити, що там міг бути конфлікт і набагато пізніше після їх уходу з будинку між потерпілим та третіми особами, які і причетні до смерті ОСОБА_15 .

В подальшому просив суд перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Також обвинувачений зазначив, що наміру скоїтити крадіжку куртки та телефону потерпілого не мав. Цю куртку він надів випадково, переплутавши її в темряві зі своєю, а вже коли він перебував у маршрутці та став застібати куртку, виявив, що вона більша за розміром, та хотів, коли повернеться в будинок, щоб перевірити як почувається потерпілий, віддати йому куртку та телефон.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, винуватість обвинуваченого в скоєнні умисного протиправного заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_13 повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована.

Так допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , безпосередній очевидець злочину, суду показала, що 23 листопада 2018 року вона разом з ОСОБА_6 перебувала в кафе, вживаючи спиртні напої, де зустріли знайомого ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_15 . Разом з ним вони втрьох поїхали на АДРЕСА_2 в будинок, який вони винаймали разом з ОСОБА_24 , для того, щоб ОСОБА_17 допоміг їм полагодити піч. По дорозі вони придбали ще по пляшці горілки, коньяку та лікеру. Спиртні напої вони споживали майже цілу ніч, тому, сп*янівши, вона близько четвертої години ранку пішла спати, а чоловіки залишились допивати спиртне. Прокинулась вона від того, що поруч з нею щось відбувається. Вона побачила, що її співмешканець ОСОБА_18 металевою ніжкою від столу б`є лежачого на дивані потерпілого, а потім стягнув того за ноги з дивану. Зі слів ОСОБА_24 вона зрозуміла, що той приревнував ОСОБА_15 , так як той ліг спати на диван поруч з нею. Ватолін наніс потерпілому не менше десяти ударів, в основному по вуху, в потилицю, по тулубу, а той намагався захищатись, прикриваючись руками, супротив не застосував. Потерпілий лежав в кухні на підлозі в крові, вона запропонувала ОСОБА_24 викликати «швидку» медичну допомогу для ОСОБА_15 , але той категорично відмовився, сказавши, що зараз «понаїдуть всі», маючи на увазі і працівників правоохоронних органів. ОСОБА_24 намагався рушником витерти обличчя потерпілого та наказав їй змінити постільну білизну, яка була вся в крові потерпілого, що вона і зробила, а білизну в крові віддала співмешканцю, який склав її до шафи. Вона не пам`ятає, чи виходив в цей час з будинку за пивом обвинувачений, але вони довгий час (півгодини- годину) перебували в будинку і «швидку» ніхто не викликав. Зі слів ОСОБА_24 вона зрозуміла, що той став бити ОСОБА_15 за те, що приревнував його, так як той ліг спати на диван поряд з нею. Разом з тим свідок категорично стверджувала, що жодних приводів для ревнощів ніколи не давала ОСОБА_24 , і в той день вона спала повністю вдягнена, і ОСОБА_17 теж був вдягнений, намірів інтимного характеру їй не виказував. Свідок вказала, що ОСОБА_24 , коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, може бути агресивним.

Також свідок зазначила, що, коли вони пішли з будинку, ОСОБА_18 закрив двері своїм ключем. В той день обвинувачений вдягнув куртку, яка, як пізніше з`ясувалось, належала потерпілому, сплутавши в темноті з власною. Наміру скоїти крадіжку речей потерпілого у нього не було. Весь день майже до 22 години вони просиділи з ОСОБА_18 в кафе, вживаючи спиртні напої, а потім поїхали до квартири, де проживав ОСОБА_18 , і продовжували пиячити три дні поспіль, поки в середу їх на вулиці не зупинили співробітники поліції та не повідомили, що в будинку по АДРЕСА_2 знайдений труп.Також свідок вказала, що не пам`ятає, щоб вони залишали потерпілому ключі від будинку, коли покидали його.

Крім того свідок зазначила, що вони мали заборгованість перед власником житла за його винаймання, для погашення якого вона взяла кредит в банку, але всі гроші разом з ОСОБА_18 тоді пропили.

Потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що з ОСОБА_13 вони проживали в фактичних шлюбних відносинах більше восьми років. 23.11.2018 року ОСОБА_17 пішов вранці на роботу, передзвонивши їй десь о 16-30 год. - 17 год., повідомив, що виконав роботу та збирається їхати додому, але з 18 години на її дзвінки перестав відповідати, хоча до цього ніколи такого не робив. Додзвонившись до чоловіка після 20 години, почула по голосу, що він був добре напідпитку. ОСОБА_17 повідомив, що зустрів знайомого на ім`я ОСОБА_24 з кварталу, і можливо не приїде додому.Вона пропонувала чоловікові забрати його додому на таксі, але він не захотів їхати. На її неодноразові дзвінки після 23 години вже ніхто не відповідав. До цього чоловік повідомив, що він далеко і щось сказав про піч, ( ОСОБА_17 мав навички ремонту печей). Адресу, де він перебуває, чоловік їй не назвав. Вранці наступного дня вона почала знову дзвонити чоловікові після 9 години, але телефон був відключений. Зателефонувавши співробітникам чоловіка на роботу, дізналась, що він до роботи не заступив. Вона почала дізнаватись хто такий ОСОБА_24 з кварталу, і їй повідомили, що бачили останнього на проспекті Олександра Поля (колишня назва Кірова). Тому вона стала телефонувати в поліцію та повідомила про це. В подальшому співробітники поліції повідомили, що було знайдено труп її чоловіка зі слідами насильницької смерті. Повідомила, що чоловік був добрий, привітний, не конфліктний, допомагав всім. Іван на зріст був десь 180 см, міцної статури.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що обвинувачений та його співмешканка на ім`я ОСОБА_16 з червня 2018 року винаймали у нього житло будинок АДРЕСА_2 . В листопаді він неодноразово дзвонив ОСОБА_16 , щоб вони погасили борги, але вони на дзвінки не відповідали. В червні 2018 року під час заселення він дав їм один примірник ключа від будинку, а інший залишився у нього. Оскільки квартиранти перестали відповідати на дзвінки, він поїхав в будинок, відкривши двері своїм ключем. З обстановки в будинку стало видно, що тут пиячили, скрізь був бруд, розкидані речі. Також в кімнаті, де знаходиться піч, він побачив труп чоловіка з явними ознаками гниття, який лежав обличчям донизу, прикритий ковдрою. Сусіди Зайцеви, які живуть в другій половині будинку, скаржилось йому, що його квартиранти їх «напружують»- ведуть себе галасливо, стукають в двері, просять гроші в борг. Виявивши труп, він одразу зателефонував в поліцію.

Свідок ОСОБА_23 повідомила, що разом з сім`єю живе в другій половині будинку АДРЕСА_2 . Квартиранти її сусіда ОСОБА_22 вели себе гучно, ОСОБА_24 часто сварився з ОСОБА_16 , їх сварки було чутно в їхній половині будинку, гучно лунали звуки з телевізора, що не давало її родині спокою. Декілька раз вона навіть конфліктувала з обвинуваченим з приводу того, що сусіди були неспокійні, галасливі, приходили часто просити гроші в борг. Також повідомила, що в листопаді 2018 року, точної дати не пам`ятає, але пам`ятає, що це було в ніч з неділі на понеділок, вона прокинулась о 5 годині ранку від того, що у сусудів за стінкою на всю міць працював телевізор та було чутно голоси на підвищених тонах, коли люди сваряться. Вона точно стверджує, що це було в ніч з неділі на понеділок, так як у неї «плаваючий» графік роботи, і той день вранці вона мала заступати до роботи, і вона не змогла виспатись перед роботою із-за сусідів.

Свідок ОСОБА_25 суду показала, що вона як приватний підприємець торгує в селиці в невеликому магазинчику продуктами харчування та спиртними напоями, знає обвинуваченого та його співмешканку ОСОБА_16 , які постійно приходили зранку до неї просити спиртні напої в борг, ОСОБА_24 ніде не працював., а пиячили вони зі співмешканкою постійно. В кінці листопада 2018 року вона працювала в магазині з 08 год ранку до 12 год., а після неї до закриття магазину о 16 год. торгував її батько. В той день ОСОБА_24 вранці прийшов як звичайно брати пиво в борг, сказавши, що до Світдани приїде її син та привезе гроші, але вона йому категорично відмовила. Пізніше зі слів батька вона дізналась, що того дня після 13 години ОСОБА_18 знову приходив до магазину за спиртним зі своєю співмешканкою, але за спиртне вони розрахувались. Будь- яких тілесних ушкоджень на Ватоліні вона не бачила, та зі слів батька вона знає, що ні ОСОБА_24 , ні ОСОБА_16 , коли приходили вдень за пивом, побиті не були. Зазначила, що цей магазинчик розташований у приватному секторі, де вони живуть. Режим роботи в зимовий період з жовтня по березень з 8 год. ранку до 16 год. Але ОСОБА_18 неодноразово перелазив через паркан їх домоволодіння і пізно ввечері (після 22 год.), стукав в ворота, вимагав продати йому спиртне. Вона навіть казала, що спустить на нього собаку. Після цього дня вона ОСОБА_18 більше не бачила.

Свідок ОСОБА_26 рідна сестра обвинуваченого ОСОБА_6 від дачі показів відмовилась на підставі ст..63 Конституції України.

Крім вищезазначених показів потерпілої, свідків, винуватість ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколами огляду місця події та трупу від 28 листопада 2018 року та фототаблицею до них, відповідно до яких в будинку АДРЕСА_2 (друга половина будинку), в ході огляду було виявлено велику кількість пляшок з- під спиртного, сигаретних недопалків, постільна білизна, забруднена речовиною бурого кольору, схожою на кров, аналогічні плями виявлені на подушці та матраці, які знаходились на дивані, на підлозі. Крім того на печі поруч з трупом потерпілого були знайдені численні краплі аналогічної речовини, а також на шторі та на дверному полотні в лівому верхньому куті ( т.1 а.п.9-25,26-31);

- із лікарського свідоцтва про смерть №694/Н від 29 листопада 2018 року, встановлено що невідомий чоловік був виявлений за адресою: АДРЕСА_2 зі слідами насильницької смерті. Смерть настала внаслідок нападу з метою вбивства, причиною смерті є набряк головного мозку, перелом кісток основи черепу, закрита черепно- мозкова травма (т.1, а.п.99);

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання, з якого вбачається, що ОСОБА_11 впізнала в трупі невідомого чоловіка, виявленого за адресою: АДРЕСА_2 з ознаками насильницької смерті, свого співмешканця ОСОБА_13 ( т. 1 а.п. 94);

- актом судово-медичного обстеження № 4001 обвинуваченого ОСОБА_6 від 06.12.2018 року про те, що у останнього при освідуванні виявлені тілесні ушкодження у виді саден на обличчі, голові, обох верхніх та правій нижній кінцівках, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки ( т.1 а.п. 59-60);

- висновком судово-медичного експерта № 694/НЕ/406 від 29.12.2018 року, відповідно якого смерть ОСОБА_13 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку.

При експертизі трупа виявлено 65 (шістдесят п`ять) тілесних ушкоджень: синці на обличчі, передній та лівій бічній поверхні шиї та всіх поверхнях лівої вушної скойки; в проекції правої ключиці; на передній поверхні грудної клітини ліворуч від грудини до передньо- пахвової лінії на рівні 2-8 ребер; на зовнішній передній та задній поверхнях лівої верхньої кінцівки від рівня плечового суглобу до нижньої третини передпліччя; на тильній поверхні лівої кисті; на зовнішній поверхні правого плеча в проекції плечового суглобу; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; на тильній поверхні правої кисті; на правій бічній поверхні грудної клітини на рівні 7-11 ребер; на передньо-внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині; ліворуч нижче лопатки; на лівій задньо- бічній поверхні черева.

Садна: на чолі праворуч; в правій виличній ділянці; на зовнішній поверхні лівої вушної скойки; на внутрішній поверхні лівого передпліччя; в нижній третині; на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; на лівій бічній поверхні тазу; п`яти саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу; чотири садна на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; два садна на тильних поверхнях 1,3,4,5 суглобів між основними та середніми фалангами лівої кисті; на правій бічній поверхні тазу; на передньо- внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на тильній поверхні лівої кисті біля основи першого пальця.

Крововиливи в м`які тканини голови: в лівій лобній, скроневій, тім`яній та в потиличних ділянках на всьому протязі та в правій скроневій ділянці

Перелом кісток основи та склепіння черепу.

Крововиливи над та під тверду мозкому оболонку, крововилив під м`яку мозкову оболонку.

Крововилив в м`які тканини грудної клітини.

Крововилив на передній поверхні органо- комплексу шиї.

Крововилив в навколониркову клітковину справа.

Переломи ребер праворуч та ліворуч.

Крововиливи в м`які тканини тіла: в проекції першого грудного хребця; в проекції внутрішнього кута правої лопатки; відповідно вищезазначеному синцю на спині зліва; на лівій бічній поверхні таза; в лівій сідничній ділянці; в правій сідничній ділянці; в проекції лівого плечового суглобу на задній поверхні, розповсюджуючись на задню поверхню та зовнішню поверхні плеча по всій довжині; на задньо- зовнішній поверхні в проекції лівого плечового суглобу; на задній поверхні правого плечового суглобу; на задньо-зовнішній поверхні в проекції правого колінного суглобу.

Переломи щитовидного та персневидного хрящів органо- комплексу шиї.

Тілесні ушкодження в ділянці голови в своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та згідно п.п.2.1.1 Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України від 17.01.1995 року № 6), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження, які супроводжувались переломами кісток скелету (ушкодження в ділянці грудної клітини) в своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Всі інші тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України від 17.01.1995 року № 6) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувались розладом здоров`я.

Враховуючи характер, кількістьта локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можна вважати, що для їх утворення потерпілому було завдано не менш чотирнадцяти ( 14) травматичних впливів в різні анатомічні ділянки.

Всі виявлені тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу, не менш ніж за кілька десятків годин до настання смерті потерпілого, що підтверджується характером виявлених ушкоджень та даними судово- гістологічного дослідження (масивні субарахноїдальні крововиливи з помірною та вираженою лейкоцитарною реакцією, проявами руйнації лейкоцитів, початковими проявами макрофагальної реакції, набряку та проліферації фібробластів, поодинокими мікрофагами зі слабкою Перлс- позитивною цитоплазмою у об`єктах великих півкуль головного мозку та мозочку. Ділянки некротичних змін, вогнищеві крововиливи, ділянки геморагічного просякнення головного мозку).

Враховуючи кількість, характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можна вважати, що всі вони не могли утворитись внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту.

Після утворення всіх виявлених тілесних ушкоджень потерпілий був здатний здійснювати самостійні дії до моменту втрати свідомості.

Всі виявлені тілесні ушкодження в ділянці голови у своїй сукупності перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі інші виявлені тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають ( т.2,а.п.105-111);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1323 про те, що кров обвинуваченого ОСОБА_6 належить до групи А з ізогемаглютініном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.2, а.п. 88-89);

-висновком судово- цитологічної експертизи № 50, згідно якої в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілого ОСОБА_13 виявлена кров людини, яка не виключає походження від нього самого, оскільки виявлений антиген Н є групоспецифічним для його крові (т.2 а.п. 99 103);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1332 про те, що в сліді на куртці потерпілого ОСОБА_13 (об`єкт № 1) встановлена наявність крові людини.При серологічному дослідженні вказаного сліду крові в ньому виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме крові ОСОБА_13 , або за рахунок крові осіб, для яких антиген Н є групоспецифічним.Оскільки в сліді крові об`єкта № 1 не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано (т.2 а.п. 24-27);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1331 про те, що в сліді на куртці обвинуваченого ОСОБА_6 (об`єкти №№ 3,5-1,5- 9,9-1,10), на його джинсових штанах з ременем (об`єкти №№ 17,18,21,22) встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні вказаних слідів крові в ньому виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме крові потерпілого, або за рахунок крові осіб, для яких антиген Н є групоспецифічним. Оскільки в зазначених слідах крові не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано (т.2 а.п. 29-34);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1330 про те, що в слідах на джемпері (названо слідчим светром) (об`єкти №№ 1,3,5) встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні вказаних слідів крові в ньому виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме його крові, або за рахунок крові осіб, для яких антиген Н є групоспецифічним.Оскільки в зазначених слідах крові не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано ( т.2 а.п. 38-39);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1335 про те, що в слідах на шторі, вилученої при огляді місця події- будинку АДРЕСА_2 (об`єкти №№ 1-4), встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні вказаних слідів крові в ньому виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме крові потерпілого, або за рахунок крові осіб, для яких антиген Н є групоспецифічним. Оскільки в зазначених слідах крові не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано (т.2 а.п. 41-44);

- висновком судово-імунологічної експертизи № 1334 про те, що в слідах на чоловічій сорочці, вилученої там же (об`єкти №№ 1-10) встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні вказаних слідів крові в них виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме крові ОСОБА_13 , для крові якого антиген Н є групоспецифічним. Оскільки в зазначених слідах крові не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано ( т.2 а.п. 46 - 49);

-висновком судово- імунологічної експертизи № 1334 про те, що в слідах на двох наволочках, двох простирадлах, однієї підковдри, вилучених при огляді місця події-будинку АДРЕСА_2 (відповідно об`єкти №№ 1-13, №№5-9,№№10-15, №№ 16- 19,№№ 20-27), встановлена наявність крові людини.При серологічному дослідженні вказаних слідів крові в об`єктах №№ 1-13,16-17 виявлений лише антиген Н, тому не виключається можливість утворення вказаного сліду за рахунок саме крові потерпілого, або за рахунок крові осіб, для яких антиген Н є групоспецифічним. Оскільки в зазначених слідах крові не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові обвинуваченого ОСОБА_6 , даних про можливість утворення вказаного сліду за рахунок його крові не отримано. В об`єктах №№ 14,15, розташованих на одному з простирадл, виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості їх утворення за рахунок крові особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютініном анти-В з супутнім антигеном Н за івзосерологічною АВ0, або за рахунок суміші крові в цих слідах від двох і більше осіб з виявленими груповими властивостями, тому не можна виключити можливість їх утворення в даних об`єктах і за рахунок крові обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки кров його належить до вказаної групи (т.2 а.п. 54- 56);

- висновками судово- імунологічних експертиз №№ 1329, 1328, 1327, 1326, 1325, 1324 про те, що на вилучених в ході огляду місця події будинку АДРЕСА_2 , поліетиленому пакеті, марлевому тампоні з поверхні міжкімнатних дверей у зальну кімнату, на фрагменті наволочки, в слідах на зрізах тканин з подушки та матрацу виявлений лише антиген Н, що не виключає можливості їх утворення за рахунок крові потерпілого ОСОБА_13 , для крові якого даний антиген є групоспецифічним, та не виявлений антиген А, що виключає можливість їх утворення за рахунок групи крові ОСОБА_6 (т.2, а.п. 63-66, 68-71, 73-74, 78-81,93 96);

-протоколом слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 з відеозаписом до нього про обставини скоєння злочину, де, зокрема, останній не заперечував нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ним, а не іншою особою (т. 1, а.п.121- 125);

- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_27 з відеозаписом до нього, де остання, зокрема, пояснила, що до початку конфлікту вона, свідок, на тілі потерпілого не бачила жодного тілесного ушкодження, також зазначила, що після того, як ОСОБА_6 наніс серію ударів потерпілому, він пішов за пивом, пробув деякий час в будинку, після чого вони вдвох ще раз ходили купувати пиво, і весь цей час потерпілий знаходився у них вдома без надання допомоги. А потім на її пропозицію викликати бригаду «швидкої» меддопомоги Ватолін категорично відмовився, сказавши «валимо звідсіля» (т.1 а.п. 126-129).

Таким чином, оцінюючи вищевказані зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні ним дій, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (потерпілому ОСОБА_13 ), які кваліфіковані органом досудового слідства за ч.1 ст. 115 КК України, доведена в повному обсязі в судовому засіданні.

Судом у ході судового розгляду при дослідженні даних письмових доказів порушень вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України не встановлено.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу вимог ст. ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.
Доводи захисту та обвинуваченого про те, що обвинувачений діяв в межах самооборони, є такими, що не ґрунтуються на законі та спростовуються доказами, дослідженими судом.
При оцінці доказів, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої останній відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів також керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справах «Козинець проти України», «Бочаров проти України», «Авшар проти Туреччини», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та інші).
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ст. 115 КК України умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина друга ст. 27 Конституції України).
Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
При кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів враховує позицію Верховного суду України, висловлену в рішеннях у справах № 5-12 кс 14, № 5-27 кс 14, № 5-29 кс 14, № 5-34 кс 14, 5-125кс від 17.12.2015, в яких суд зазначає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Крім того, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено, що правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснено для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_6 , дані в судовому засіданні про те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_13 , суд оцінює їх критично, оскільки це спростовується зібраними по справі та наведеними доказами у їх сукупності та взаємозв`зку, оскільки після спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, розуміючи невідворотність настання його смерті, обвинувачений не вжив жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги останньому, маючи для цього реальну можливість, оскільки, як показала суду свідок ОСОБА_27 , коли вона запропонувала обвинуваченому викликати бригаду «швидкої» медичної допомоги для потерпілого ОСОБА_18 категорично відмовився це зробити, зазначивши, що «понаїдуть усі», маючи на увазі в тому числі і представників правоохоронних органів, залишив обвинуваченого в безпорадному стані, закривши його в будинку. Також обвинувачений мав реальну можливість уникнути даного конфлікту та не застосовувати металеву ніжку від столу для нанесення тілесних пошкоджень потерпілому, в тому числі, коли останній був в положенні лежачи на дивані, а потім, стягнувши його за ноги з дивану, продовжив наносити удари останньому.

Колегія суддів при оцінці діянь обвинуваченого враховує спосіб та знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, властивості, їх кількість, характер та локалізація, спрямованість та множинність ударів металевим предметом з підвищеними травмуючими властивостями, які здійснені в розташування життєво вавжливих органів потерпілого голову та грудну клітину (65 тілесних ушкоджень ).

Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 за вказаних вище обставин мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_13 і реалізував свій намір.

Ретельно дослідивши усі обставини злочину, не залишивши поза увагою жодної пом`якшуючої або обтяжуючої його ознаки, колегія суддів, вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_6 , дійшла висновку про те, що з боку потерпілого не встановлено будь- якого небезпечного нападу або погрози такого нападу, єдиним порятунком від якого була б його смерть.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак,передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також без ознак, передбачених ст..ст.116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.
Як зазначив в судовому засіданні сам обвинувачений, що підтверджено і показами свідка ОСОБА_27 - очевидця злочину, приводом для конфлікту стали ревнощі, тобто особисті стосунки винного з потерпілим.
Також колегія суддів не знаходить правових підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та на ст. 124 КК України. Наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, голові, обох верхніх та правій нижній кінцівцах відносяться до легких тілесних ушкоджень у відповідності до акту судово- медичного експерта №4001 від 06.12.2018 року, є такими, що мають незначні скороминущі наслідки та не є небезпечними для життя, так як не спричинили загрозливих для життя явищ в момент їх заподіяння. Тобто, в момент заподіяння ОСОБА_6 множинних тілесних ушкоджень потерпілоому, в тому числі який знаходився в положенні лежачи, життю обвинуваченого нічого не загрожувало і його дії були направлені не на самооборону, а саме на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_13 .

Враховуючи повноту та не суперечливість всієї сукупності досліджених доказів, суд вважає за необхідне розцінити покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часткового визнання своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, як спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, та як такі, що спростовуються дослідженими судом доказами.

Також суд критично ставиться до позиції обвинуваченого про причетність інших осіб до скоєння вбивства потерплого, оскільки він залишив в будинку потерпілого, який не знаходився в безпорадному стані, а нормально почував себе (цей висновок він зробив з показів свідка ОСОБА_23 в судовому засіданні про час скоєння злочину), оскільки це спростовується показами свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що двері будинку були зачинені і він відкривав їх своїм ключем, також протоколом огляду місця події, з якого вбачається, що взламу дверей не зафіксовано, тому вважати, що в будинку знаходились треті особи у суду немає жодних об`єктивних підстав, і це підтверджується висновком судово-медичного експерта № 694/НЕ/406 про те, що всі виявлені на тілі трупа тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу.

Також суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на порушення судом права обвинуваченого на захист, так як останній не володіє українською мовою з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 народився в м.Дніпропетровську, є громадянином України, навчався 1-8 клас в комунальному закладі освіти НВК № 61 « Загальноосвітній навчальний заклад 1-11 ступенів - техніко-економічний ліцей», де серед навчальних дисциплін вивчав, зокрема, і українську мову ( т.1, а.п. 61), на обліку у лікаря- психіатра не знаходився (т.1, а.п.54), будучи засудженим Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська 17.07.2018 року послугами перекладача не користався, що вбачається з тексту вироку - т.1 а.п. 73-76, тому доводи про незнання державної мови, якою ведеться судочинство, спростовуються вказаними письмовими доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий (т. 1, а.п. 73- 76), офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується негативно (т.1, а.п.56), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (т.1, а.п.52,53), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 30 від 08.02.2019 року, ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням не страждав і на даний час не страждає. В період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, хронічним душевним захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим захворюванням не страждав. На теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_6 також може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2, а.п. 112-114).

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлені.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченого ОСОБА_6 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи підвищену суспільну небезпечність скоєного злочину, те, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, а можливе лише в місцях позбавлення волі, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуттям, з застосуванням вимог ст..71 КК Українпи за сукупністю вироків, до покарання, обраного йому за даним вироком, повністю приєднати покарання, обране йому за вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.07.2018 року, у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 грн., який слід виконувати самостійно. Обґрунтованих підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, органом досудового розслідування ОСОБА_6 також обвинувачується в тому, що після скоєння вбивства ОСОБА_13 , того ж дня, тобто 24 листопада 2018 року близько 12 години, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , з шафи, що розташована в центральній кімнаті вказаного будинку, побачивши чоловічу куртку чорного кольору, що належала потерпілому ОСОБА_13 , перевіривши кишені куртки, та виявивши в них мобільний телефон марки LG моделі D724, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий знаходиться в непритомному стані, а свідок ОСОБА_27 в іншій кімнаті, заволодів вказаними зимовою курткою чорного кольору та мобільним телефоном потерпілого, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3594 грн.40 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , заперечуючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, суду показав, що, виходячи з будинку в темряві, в шафі помилково взяв куртку потерпілого, яка висіла поруч з його зимовим одягом, дану куртку він одразу не застібав, а застібнув лише в маршрутці, де і виявив підміну, а також знайшов в кишені мобільний телефон. Він мав намір, коли повернеться додому, віддати куртку потерпілому, але, просидівши довгий час в кафе, розташованому в житловому масиві Придніпровськ, вони з ОСОБА_27 не змогли, доїхавши до площі Островського, розташованої в центрі міста, пересісти на маршрутний автобус, яким би вони доїхали до вул. Дежньова, тому приїхали на вул. 152-ї Дивизії, де він проживає в багатоквартирному будинку, де з ОСОБА_12 пиячили три дні поспіль, та були затримані на вулиці співробітниками поліції, які і повідомили їм про труп в будинку.

Аналогічні покази щодо обвинувачення в скоєнні крадіжки ОСОБА_6 дав і під час проведення слідчого експерименту за його участі (т.1 а.п. 121-125).

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні також підтвердила версію обвинуваченого про помилкову підміну куртки потерпілого на одяг обвинуваченого, що підтвердила і в ході слідчого експерименту за її участі (т.1 а.п. 1, а.п.126-129).

Інших об`єктивних даних, які б свідчили про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні даного злочину, органом досудового слідства суду не надано.
Законодавець зазначає, що під крадіжкою слід розуміти активну поведінку особи, що виражається в незаконному,безоплатному вилученню чужого майна поза волею власника.
З суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке не має жодного права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинення такої шкоди.
Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитись самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Отже надані стороною обвинувачення докази ніяк не викривають обвинуваченого у причетності до таємного умисного заволодіння чужим майном,скоєному з корисливих мотивів.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
За змістом рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст.92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статті 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Коституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь.
Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, скоєного повторно (ч.2 ст.185 КК України), - не доведена, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Долю речових доказів коллегія суддів вирішує, виходячи з положень ст. 100 КПК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити незмінною - у вигляді тримання під вартою.

Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, в частині обвинувачення, за яким ОСОБА_6 виправдано, витрати покладаються на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, обраного йому за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання, обране йому ж за вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.07.2018 року у виді штрафу на користь держави в сумі 850 гривень.Штраф виконувати самостійно.

ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України виправдати за недоведеності вини, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 28 листопада 2018 року.

Втрати на користь судового експерта ОСОБА_28 (р/р КБ «ПриватБанк» № 386969, окпп НОМЕР_1 ) за проведення судово-товарознавчої експертизи № 557/19 від 14.02.2019 року, в розмірі 300 грн, відшкодувати за рахунок держави.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-куртку, джинсові штани з ременем, светр, пара кросівок ОСОБА_6 знищити;

-металеву трубу, сорочку чоловічу, штору зі слідами речовини бурого кольору, фрагменти поліетиленових пакетів зі слідами речовини бурого кольору, постільну білизну зі слідами речовини бурого кольору, знищити;

-куртку потерпілого ОСОБА_29 повернути потерпілій ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3