Справа №523/4424/19
Провадження №1-кс/523/3001/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , в присутності підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верблюжка Новгородківського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2006 та 2012 років народження, не офіційно працюючого на будівництві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 309 ч. 2, 321 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 .
Слідчим відділом Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 12.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 321 КК України.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за:

- ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу в особливо великому розмірі, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 321 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут сильнодіючого лікарського засобу, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В обґрунтування внесеного клопотання прокурор в судовому засіданні вказує про те, що підозрюваний не має офіційних джерел задоволення матеріальних потреб, особисто знайома з іншими підозрюваними, в зв`язку із чим існують ризики його переховування від слідства і суду та неправомірного перешкоджання розслідуванню.

Також в ході розгляду клопотання прокурором було змінено вимоги, та подано додаткове клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки термін застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного закінчився.
Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання та просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, а також вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Строк досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню продовжено до 5-ти місяців, тобто до 05.08.2019.

Обґрунтованість прокурором застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтверджується обставинами вміненого йому кримінально-караного діяння за ознаками ст.ст. 307 ч. 3, 309 ч. 2, 321 ч. 3 КК України та можливістю призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 є можливість переховуватись від органів досудового розслідування, суду, оскільки вона не має місця реєстрації; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 309 ч. 2, 321 ч. 3 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб будь - яким чином перешкодити кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватою, також враховує ступінь тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких, міцність соціальних зв`язків, те що ОСОБА_5 має місце постійне проживання.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, а також вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, прокурором під час розгляду клопотання не надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а підстави викладені вище, для застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 не є вагомим аргументом для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Конвенція по суті відсилає до національного законодавства і проголошує зобов`язання держави дотримуватися його матеріальних і процесуальних норм, але вимагає, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало цілям статті 5 з метою захисту особи від свавілля (п. 82 рішення ЄСПЛ у справі "Білоусов проти України" від 07.11.2013). При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, у справі "Сергій Волосюк проти України" (рішення від 12.03.2009) Європейський суд з прав людини наголосив, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі спливанням певного часу ця умова перестає бути достатньою…" (пункти 37, 38).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26 червня 1991 року), "попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).

Виходячи із загальних принципів Конвенції, судовим органам не надається вибору між тим, щоб "притягнути обвинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду". До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає, перед усім, у забезпеченні "умовного звільнення", якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим.

Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (рішення ЄСПЛ "Маккей проти Сполученого Королівства").

На підставі викладеного, суд вважає, що на даному етапі запобіжний захід в вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підозрювана має постійне місце проживання, пояснював, що буде виконувати обов`язки, покладені на нього судом. Тобто суд вважає, що на даний час запобіжний захід в вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобіганню ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, застосування до підозрюваної запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, на даний час не є обґрунтованим та не є доцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1)заборонити ОСОБА_5 , залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня;

2)прибувати до кабінету слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 за першим викликом;

3)заборонити ОСОБА_5 спілкуватися зі свідками по цьому кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 05.08.2019 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1