ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2884/15-к Номер провадження 11-кп/814/1015/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 121 КК України ТЗ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000092 за апеляційними скаргами прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_7 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радалівка Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого водієм автотранспортних засобів у Фермерському господарстві «Хорол-Агробізнес», депутата Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 80000 грн. моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він 29.07.2012 приблизно о 23 год., в с. Радалівка Глобинського району Полтавської області, поблизу сільського будинку культури, розташованого по вул. Радянській, 22, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, умисно, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар в область потилиці ОСОБА_11 та, схвативши його двома руками за шию, кинув з прискоренням на асфальтовану поверхню, після чого наніс не менше одного удару ногою в лобну ділянку голови потерпілого, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку в лобно-тім`яних долях з обох сторін, субарахноїдального крововиливу, перелому лобної кістки з переходом на верхню стінку правої орбіти, гематому в лобній ділянці з переходом на проекцію внутрішньої та середньої третини правої надбрівної дуги, рану м`яких тканин в ділянці перенісся, крововилив в ділянці правого ока.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтував тим, що суд не повністю врахував, що обвинувачений протягом усього часу розгляду свою вину у вчиненому злочині не визнавав, не розкаявся та не вибачився перед потерпілим, який внаслідок спричиненого ушкодження став інвалідом, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий та його представник просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 найсуворіше покарання за ч.1 ст. 121 КК України з реальним відбуванням в місцях позбавлення волі, цивільний позов задовольнити повністю на суму 150000 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_9 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, у вчиненому не розкаявся, навіть не вибачився перед потерпілим.

Вважають, що суд не врахував, що у зв`язку з отриманими травмами потерпілий 10 днів перебував у комі, на даний час став інвалідом, постійно лікується.

Зазначили, що суд дійшов неправильного висновку, що 80000 грн. зможуть відшкодувати завдану обвинуваченим моральну шкоду, оскільки з часу спричинення тілесних ушкоджень і дотепер потерпілий відчуває постійний головний біль, що позбавляє його можливості повноцінно працювати та пригнічує його.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого, які підтримали свої апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та кваліфікацію його дій ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України та учасниками провадження не оспорюються.
Разом з тим, доводи апелянтів про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є слушними.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винуватого.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза увагою тяжкість злочину, ту обставину, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненому злочині протягом всього часу розгляду провадження не визнавав та не розкаявся, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, зухвалість його дій, те, що під час події між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не було жодних конфліктів, які могли б спровокувати обвинуваченого, проте останній несподівано для потерпілого, підійшов до нього ззаду і завдав ударів у голову, внаслідок чого ОСОБА_11 став інвалідом, протягом тривалого часу з моменту вчинення злочину продовжує лікуватися.

З огляду на вказане, враховуючи думку потерпілого, який просив найсуворішого покарання, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам статті 75 КК України, а тому, відповідно до ст.65 цього Кодексу, необхідно призначити ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі.

В той же час, місцевий суд, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який працює, є депутатом місцевої ради, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується, частково відшкодував моральну шкоду.

Доводи потерпілого та його представника про те, що обвинувачений вчинив злочину в стані алкогольного сп`яніння, є необгрунтованими з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Оскільки в обвинувальному акті органами досудового розслідування не висунуто обвинувачення ОСОБА_9 про вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дана обставина не може бути врахована судом при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Тому доводи прокурора, потерпілого та його представника про м`якість призначеного покарання є необгрунтованими.
Також відсутні підстави і для збільшення розміру моральної шкоди, про що зазначено в апеляційних скаргах потерпілого та його представника.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Судом першої інстанції було враховано характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого. Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є розумним, виваженим та справедливим, а також співмірним із глибиною душевних страждань потерпілого та тяжкістю вимушених змін у його житті.
Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, а отже апеляційні скарги прокурора, потерпілого та його представника підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В зв`язку з набранням вироком чинності взяти ОСОБА_9 під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання рахувати з 12.09.2019.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4