Справа №523/8779/19
Провадження №1-кс/523/2954/19
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

04 червня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання вказаного слідчого від 03.06.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000841 від 27.05.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Клайпеда Латвії, українця за національністю, громадянина України, розлученого, пенсіонера, зі слів інваліда 2-ої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів - раніше неодноразово судимого, у тому числі останній раз:

- у 2010 році за ч.3 ст.185 КК України, звільнився 22.02.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:
03.06.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у незаконному збуті ОСОБА_7 , шляхом продажу, пострілу гранатометного «ВОГ-25», що є осколковим боєприпасом калібру 40 мм., що мало місце 01.06.2019 року біля будинку №34 по вул.Поштовій в м.Одесі, який підозрюваний наприкінці січня початку лютого 2019 року виявив на землі біля гаражів, розташованих за означеною адресою та незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу з метою подальшого збуту.

З матеріалів клопотання слідує, що за матеріалами Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, 27.05.2019 року до ЄРДР внесено відповідні відомості за №0000841, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а 02.06.2019 року слідчим ОСОБА_8 складено й прокурором ОСОБА_3 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому у той же день.

В обґрунтування клопотання слідчий ОСОБА_4 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та офіційно непрацевлаштований, на тяжкість кримінального правопорушення, що обумовлює, на думку сторони обвинувачення, існування ризиків його можливого ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищення, сховання або спотворення будь-якої з речей та вчинення іншого злочину.

З`ясувавши думку прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши позицію захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або у випадку задоволення клопотання прокурора заставу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Як слідує з розглядуваного клопотання та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного придбання, зберігання та збуту боєприпасу без передбаченого законом дозволу, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Разом із тим, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
Крім того, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 зазначеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 4 ст.194 означеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено під час судового розгляду та слідує з матеріалів клопотання, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 злочину обґрунтовується, зокрема, протоколом огляду місця події від 01.06.2019 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 28.05.2019 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю вказаного свідка від 28.05.2019 року, протоколом допиту самого підозрюваного від 01.06.2019 року, сукупність чого уявляється слідчому судді достатнім для висновку про те, що наведені докази, в цілому, здатні об`єктивно переконати неупередженого спостерігача у причетності вказаної особи до скоєння інкримінованого діяння.

Разом із тим, матеріалами розглядуваного клопотання не доведено будь-якими доказами доводи сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_4 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведено ймовірність переховування вказаного підозрюваного від органів досудового розслідування та знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей, виходячи з нижчевикладеного.
Так, як слідує з матеріалів розглядуваного клопотання та встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому злочинів визнає в повному обсязі, сприяє органу досудового розслідування та надав добровільну згоду на огляд його житла, що обумовлює недоведеність органом досудового розслідування вищезазначених ризиків.
Опріч наведене, як слідує з наданих в судовому засіданні пояснень батька підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_10 , 1949 року народження, останній є власником квартири АДРЕСА_2 та погоджується з наданням можливості перебування підозрюваного під домашнім арештом у вказаній квартирі.

Отже, виходячи з наведених вимог кримінального процесуального кодексу України, Конвенції та практики ЄСПЛ, слідчим суддею при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 приймається те, що останній є пенсіонером та зі слів інвалідом 2-ої групи, забезпечений місцем реєстрації та постійним місцем проживання в м.Одесі, що свідчить про певну міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного у місці його реєстрації та постійного місця проживання.
З урахуванням означеного та у контексті ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі.

Наряду з наведеним, зміст розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_4 містить вислів (з клопотання - дослівно) «…вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами …», а відтак вказаним слідчим допущений передчасний висновок про винність зазначеного підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину, що у свою чергу уявляє порушення презумпції невинуватості.

Згідно зі 62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покарання, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

За практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), яка як зазначалось вище та згідно з ч.5 ст.9 КПК України, підлягає застосуванню під час кримінального провадження, Суд неодноразово повторював, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. Цей принцип, поміж іншого, поширюється на заяви, що їх роблять державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах, і які спонукають громадськість до висновків про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним.

Суд наголошує на тому, що п.2 ст.6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування у кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному ст.10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотриматись принципу презумпції невинуватості (п.п.81-83 рішення у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 року, набуло статусу остаточного 10.03.2010 року).

Аналогічних висновків дійшов Суд у справі «Грабчук проти України» при встановлені порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції слідчим органу досудового розслідування при складенні відповідних процесуальних документів (п.п.42-46 рішення від 21.09.2006 року, статусу остаточного набуло 21.12.2006 року).

Враховуючи положення ст.62 Конституції України, наведені приписи Суду конвенційної юрисдикції та норми ст.17 КПК України, аналіз викладеної у розглядуваному клопотанні обґрунтування інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 злочину, зокрема означений вище вислів щодо «вини» останнього, по-перше спонукає громадськість до думки про його провину і, по-друге, визначає наперед оцінку фактів відповідним судом, що у свою чергу беззаперечно свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості за п.2 ст.6 Конвенції.

На підставі сукупності викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, деякі з яких не доведені матеріалами клопотання та в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.183, 194 цього ж Кодексу у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини забезпеченості підозрюваним ОСОБА_6 місцем реєстрації і постійним місцем проживання в м.Одесі, стан його здоров`я та наявність у нього ряду тяжких хронічних хвороб, що у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу з утриманням в умовах «ОУВП №21» може викликати погіршення стану його здоров`я та уявити загрозу життю, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на необхідність отримання підозрюваним замісної підтримувальної терапії, із залишенням без задоволення клопотання вказаного слідчого.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.3, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні за №0000841 від 03.06.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - залишити без задоволення, звільнивши останнього з-під варти негайно в залі суду.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 30.07.2019 року.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця реєстрації та заборонити залишати житло в період часу з 22:00 до 06:00 години, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з свідками та експертами у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 30.07.2019 року.

Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копію ухвали направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1