МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/738/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 331 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0002133 матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений та його захисник просять скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 рокупродовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 22 вересня 2019 року із зменшенням розміру застави до 38720 (тридцяти восьми тисяч сімсот двадцяти) грн.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Обвинувачений та його захисник вважають, що в обґрунтування своєї ухвали суд послався на ризик, який допустимий лише на стадії досудового розслідування та на момент обрання запобіжного заходу.
Апелянти зазначають, що зі сплином тривалого часу розгляду справи змінився склад суду, що в свою чергу, не забезпечить невідкладність та першочерговість розгляду даного кримінального провадження.
На переконання апелянтів, суд не повинен обґрунтовувати своє рішення про продовження запобіжного заходу наявністю у обвинуваченого вже погашеної судимості.
Обвинувачений вказує, що відбуте покарання за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (надалі КК України) не відноситься до корисливого злочину.
На думку захисника, суд необґрунтовано продовжив ОСОБА_6 запобіжних захід у вигляді триманні під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та інших обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризик вчинення нового кримінального правопорушення продовжує існувати.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, вивчивши надані судом першої інстанції копії матеріалів, обговоривши доводи апеляційний скарг в їх межах, суд визнає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0002123 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначений при застосуванні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу, не зменшився.
Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на даний час обвинувачується у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 4 (чотири) роки, не має офіційного місця роботи, як не має й іншого стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення через два місця після звільнення.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, що свідчать про наявність ризику, передбачених пунктами 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянтів відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризику, передбаченого статтею 177 КПК України.

Також такими, що не ґрунтуються на вимогах закону твердження захисника щодо погашення судимості обвинуваченого.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для змінити запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`яких запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: