Справа № 740/490/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/602/19
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001224 від 26 вересня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого ФОП « ОСОБА_11 », раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з часу його затримання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини у вчиненому обвинуваченим кримінального правопорушення, та кваліфікації його дій, просить змінити оскаржуване рішення, вважаючи призначене його підзахисному покарання надто суворим, та, враховуючи ряд обставин, що пом`якшують покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом було враховано перебування на утриманні обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, хочта те, що на момент винесення вироку його дружина також не працювала, оскільки здійснює догляд за дитиною 2015 року народження, в зв`язку з відсутністю вільних місць дитячому дошкільному навчальному закладі, а отже, єдиною працездатною особою в їх родині, який зможе забезпечити, є обвинувачений ОСОБА_10 , а призначене йому покарання у виді позбавлення волі поставить всю сім`ю у скрутне становище. Вважає, що в порушення вимог ст. 50 КК України, при призначенні ОСОБА_10 покарання судом було залишено поза увагою те, що він раніше не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку як у лікаря-нарколога, так і у лікаря психіатра не перебуває, працевлаштований, має багатодітну родину, та дані обставини вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевий суд не в повній мірі зважив на висновок органу пробації, відповідно до якого ОСОБА_10 має середній рівень повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, а тому орган пробації вважає за можливе виправлення без реального позбавлення або обмеження його волі.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 25 вересня 2018 року близько 18-ї години 25 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився разом з ОСОБА_8 на території автостоянки, що знаходиться поблизу авто мийки, за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_10 , маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свої наміри до кінця, передбачаючи настання наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, умисно наніс ОСОБА_8 один удар металевим ломом в праву частину голови, після чого останній упав на земельне покриття. У результаті дій ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-лицьової травми, важкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з формуванням вогнища геморагічного забою в правій тім`яній ділянці та стисненням головного мозку, гострої епідуральної гематоми в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, вдавленого перелому черепа в правій лобно- тім`яно-скроневій ділянці з переходом на основу черепа, з пошкодженням твердої мозкової оболонки, травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому правої величної кістки, забійної рани м`яких тканин голови в правій тім`яній ділянці, компресійно-дислокаційного синдрому, цефалічного синдрому, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий заперечив проти викладених в апеляційній скарзі вимог, та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу сторони захисту належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, як за місцем проживання так і за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, двох обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та відшкодування потерпілому завданої шкоди, в зв`язку з чим призначив покарання на підставі ст. 69 КК України.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_10 призначено покарання за умисне тяжке тілесне ушкодження, та при цьому, належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину та характеризуючими даними особи обвинуваченого, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, а саме щире каяття та відшкодування потерпілому завданої шкоди, за наявності яких, дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_10 кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів захисника і пояснень апелянта, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що на утриманні ОСОБА_10 знаходиться троє малолітніх дітей та дружина, яка здійснює догляд за дитиною, якій виповнилося три роки, відомості доповіді органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження його волі.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних а ні захисником-адвокатом ОСОБА_9 , а ні обвинуваченим ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду надано не було.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо його особи, щирого каяття, відшкодування шкоди потерпілому, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, висновку органу пробації, думки потерпілого з приводу міри покарання, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм ст. 75, 76 КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.75 КК України, оскільки місцевий суд при винесенні свого рішення, на підставі двох пом`якшуючих покарання обставин вже застосував ст. 69 КК України з метою призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено нормою інкримінованої статті.

А тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_10 покарання і не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75, 76 КК України, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 .

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони обвинувачення про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4