Справа № 571/1542/18
Номер провадження 1-кп/555/41/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 рокум.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Березнівського районного суду Рівненської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 05 вересня 2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Масевичі, Рокитнівського району, громадянина України, не депутата, не військовозобов`язаного, одруженого, раніше не судимого, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, державних нагород та пільг не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

- розгляд кримінального провадження відбувся за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и в:

22 серпня 2018 року приблизно 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи в квартирі ОСОБА_7 , що розташована по АДРЕСА_2 , в якій також знаходився ОСОБА_8 , на тумбі поряд з ліжком в кімнаті побачив мобільний телефон марки «Blackview А10» в чохлі, який вирішив відкрито викрасти. Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 , в той же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, в присутності ОСОБА_8 , який знаходився в тій же кімнаті та спостерігав за неправомірними діями останнього, підійшов до тумби, взяв з неї мобільний телефон марки «Blackview А10» в чохлі вартістю 1935 (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок, поклав його в кишеню свого верхнього одягу, вийшов з приміщення квартири та пішов до себе додому, тобто умисно, відкрито викрав чуже майно, привласнив його, чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1935 (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок. Умисні та протиправні дії ОСОБА_4 за даним фактом, які виразилися у відкритому викрадені належного потерпілій ОСОБА_7 мобільного телефону марки «Blackview А10» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 чорного кольору вартістю 1850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят ) гривень 00 копійок із SIM-картою мобільного оператора «Vodafone», вартістю 20 (двадцять) гривень 00 копійок та мобільного чохла вартістю 65 (шістдесят п`ять) гривень 00 копійок, органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Отже своїми діями, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Під час розгляду кримінального провадження по суті, судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України, щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки судом досліджені всі докази, надані сторонами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України - не визнав.

По суті обвинувачення вказав, що 22 серпня 2018 року він дійсно прийшов в квартиру до ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , щоб забрати в нього свої кошти в сумі 2500 грн., за проданий йому скутер. Двері у квартиру були відкриті, зайшовши в середину, побачив що в центральній кімнаті квартири знаходиться ОСОБА_8 , почали з ним розмовляти за кошти, які він був винен обвинуваченому, за продаж мотоцикла марки «Джокер». Останній відмовився повертати обвинуваченому кошти. В ході суперечки, щодо чергового факту неповернення коштів, ОСОБА_4 запропонував, а ОСОБА_8 погодився та сам віддав ОСОБА_4 свій телефон у якості застави, причому повернення і боргу, і телефону обумовлювалося лише фактом «обміну» ОСОБА_8 грошей. Взяв мобільний телефон марки «Blackview А10» в чохлі, поклав його в кишеню свого верхнього одягу, вийшов з квартири та пішов до себе додому. Зазначив, що в його діях не міститься ознак грабежу.

Такі показання обвинуваченого були перевірені шляхом дослідження всіх наявних у розпорядженні суду доказів та наданні їм відповідної оцінки.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав, що не здобуто і не надано суду під час судового розгляду доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у провину діяння, вважає пред`явлене обвинувачення безпідставним і таким, що ґрунтується виключно на надуманих показах потерпілої, свідка ОСОБА_8 , які суперечать фактичним обставинам справи, тому просить ухвалити виправдувальний вирок. Додатково показав, що правовідносин, із яких виплив факт заволодіння ОСОБА_4 телефоном полягала у наявності між ОСОБА_4 і свідком ОСОБА_8 боргових зобов`язань останнього у розмірі 2500 грн. Обставини, що даний телефон належить не ОСОБА_8 , а його матері ОСОБА_7 не відповідають дійсності і є обманом з боку сторони потерпілого. Заволодіння ОСОБА_4 телефоном було спрямоване не на порушення прав будь-якого власника і не на набуття у свою чи чиюсь користь суб`єктивних прав на вказаний телефон, а дії були спрямовані виключно на спонукання ОСОБА_8 до виконання своїх прострочених боргових зобов`язань.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтвердила обставини вказаної події, зазначені у даному вироку.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 19 серпня 2018 року вона придбала мобільний телефон за 2200 грн. 22.08.2018 залишила мобільний телефон в дома, за місцем свого проживання в смт. Рокитне, для того, щоб її син ОСОБА_8 провів відповідні налаштування на телефоні, та із старим мобільним вирушила на роботу. Приблизно о 10 год. 00 хв вказаний мобільний телефон забрав обвинувачений ОСОБА_4 . Про обставини викрадення мобільного телефону їй повідомив чоловік, коли вона перебувала на роботі. Після цього дзвінка потерпіла приїхала додому, де її чоловік та син розповіли про обставини, за яких ОСОБА_4 забрав мобільний телефон. Вона взяла коробку від мобільного телефону та поїхала до місцевого відділу поліції, де повідомила про подію працівників та попросила повернути її майно. Із працівниками поліції вона направилась за місцем проживання обвинуваченого, який не хотів пускати працівників поліції та розмовляв з ними на балконі. Вона намагалась вирішити це питання мирно, без будь яких наслідків та попросила обвинуваченого добровільно повернути мобільний телефон, на що останній відмовивсь в категоричній формі, при цьому почав ображати потерпілу нецензурними словами. Працівники поліції, також вимагали повернути потерпілій мобільний телефон, але обвинувачений відмовивсь його повертати. Нею було подано заяву про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за викрадення телефону. Вказаний мобільний телефон належить їй особисто, який вона придбала за власні кошти і віддала його вранці сину для того, щоб він здійснив налаштування телефону.

Додатково пояснила, що ввечері обвинувачений без її згоди забрав телефон та спричинив їй матеріальну шкоду, рахує його дії протиправними і незаконними. В призначенні покарання ОСОБА_4 , просила призначити покарання на розсуд суду. В подальшому в судові засідання не з`явилася, подала до суду письмові заяви про розгляд справи у її відсутність.

Суд не знаходить підстав для сумніву в показаннях потерпілої , які були послідовні як в ході досудового розслідування, так і в суді.
Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази, які були дослідженні судом в судових засіданнях.

Показання свідків, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що являється сином потерпілої, з обвинуваченим вони дійсно знайомими і він справді був винний обвинуваченому грошові кошти за мопед, який узяв в обвинуваченого з метою продажу і повернення йому, за нього грошових коштів у розмірі 2500 тис. грн. Але продати цей мопед йому не вдалося, у зв`язку із чим повернення грошових коштів обвинуваченому затягнулось. З зранку 22 серпня 2018 року він лежав на ліжку у своїй кімнаті, коли без стуку до його кімнати зайшов обвинувачений і відразу почав штурхати його за ногу та вимагати повернення грошей у сумі 2500 тис. грн. Коли він побачив, що це ОСОБА_4 , то попросив його почекати, щоб одягнутися і вони відразу вирішать це питання. На це обвинувачений сказав, що йому вже набридло чекати та побачивши на тумбі поряд з ліжком мобільний телефон, який був на зарядці, забрав його та мовчки вийшов із квартири. При цьому свідок його просив зачекати та повідомив, що вказаний мобільний телефон йому не належить, а належить його матері, однак обвинувачений на вказане не реагував. Про даний інцидент свідок повідомив своєму батьку, а останній у свою чергу подзвонив і розказав усе потерпілій. Він жодним чином не перешкоджав протиправним діям обвинуваченого і самостійно не повідомив про випадок до поліції, оскільки не хотів битися із старшою людиною, а мирно вирішити це питання.

Повторний допит свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні 18.09.2019 р. показав, що вказаний телефон з відділення нової пошти забирав саме він, телефон належить його матері, вказаний телефон для ОСОБА_4 добровільно не віддавав та забороняв його брати, однак ОСОБА_9 ігноруючи його вимогу, залишив квартиру із мобільним телефоном.

Тобто в своїх показах, наданим в судових засіданнях свідок ОСОБА_8 в ході судового розгляду даного кримінального провадження, детально описує час, місце, обставини події.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що на місці події 22 серпня 2018р. він не був, він не бачив, щоб обвинувачені забирав телефон. Він був присутній, в якості понятого, під час обшуку у житлі обвинуваченого ОСОБА_4 . Під час проведення обшуку обвинувачений наддав працівникам поліції розшукуваний мобільний телефон.
Суд вважає показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, не суперечать одне одному. Підстав для обмовляння обвинуваченого потерпілим та свідками в судовому засіданні не встановлено.

Суд також враховує, що потерпіла та свідки давали свої покази під присягою та будучи попередженими про відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази, які були дослідженні судом в судових засіданнях.

Так, з дослідженого в судовому засіданні заяви ОСОБА_7 від 05.09.2018, на адресу працівників поліції, в якій вона під кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, вказала про викрадення ОСОБА_4 її мобільного телефону (м.к.п. а.с.4).

З дослідженої в судовому засіданні копією товарного чеку №67 від 17.08.2018, який підтверджує купівлю мобільного телефону марки «Blackview А10» за 2200 грн. (м.к.п. а.с.15).

З оголошеного та оціненого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 05.09.2018р. вбачається, що слідчим проведено огляд місця події, зафіксовано обстановку в кімнаті та місце, де був розташований мобільний телефон до його викрадення (м.к.п. а.с.18-20).

З дослідженої в судовому засіданні обшуку від 11.09.2018, згідно якого, на підставі ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду, перед початком проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно видав речі, зазначені в ухвалі суду, а саме мобільний телефон марки «Blackview А10» (м.к.п. а.с.56-59).

Із оголошеного та оціненого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_8 , від 20.09.2018, згідно якого останній на місці події вказав, де знаходився мобільний телефон до його викрадення, яким чином його забрав обвинувачений та яким чином він залишив будинок після викрадення телефону

З оголошеного та оціненого в судовому засіданні висновку від 20.09.2018р. вбачається, що вартість мобільного телефону марки «Blackview А10» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 чорного кольору із SIM-картою мобільного оператора «Vodafone» та мобільного чохла становить 1935 (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок

Судом досліджені докази зі сторони захисту, а саме розписки від 19.11.2018р. де свідок ОСОБА_8 зобов`язується до 27.11.18 року повернути гроші ОСОБА_4 .

Суд, у ході аналізу доказів сторони захисту, прийшов до висновку, що письмові докази, надані стороною захисту, ніяким чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, як у ході досудового розслідування, так і судового розгляду ст. 91 КПК.

За таких обставин, суд проаналізувавши та надавши відповідну оцінку вищевикладеним та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам сторони обвинувачення, захисту, оцінюючи досліджені в справі і викладені в цьому вироку докази, в результаті їх всебічного, повного і об`єктивного дослідження, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та об`єктивно.

Таким чином, причетність обвинувачених до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України є доведеною в суді прокурором в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Доказів, які б вказували на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, під час судового розгляду, судом не здобуто, стороною захисту доказів, показань, що спростовують позицію сторони обвинувачення надано не було.

В п.19 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996р. " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " зазначається, що згідно ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально - процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Так, в судовому засіданні не здобуто жодних даних, що докази були отримані незаконним шляхом чи з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини,чи не уповноваженою на це особою, чи з іншими порушеннями, передбаченими процесуальним законом.

Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію кримінального правопорушення, так і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_4 .

Щодо позиції обвинуваченого, та його захисника, обрану під час судового розгляду, допиту стосовно відсутності в його діях складу злочину передбаченою ч.1 ст.186 КК України, суд вважає її необґрунтованою, оскільки всі вони зводяться до цивільно - правових відносин, які виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Вказані обвинуваченим та його захисником обставини не приймаються судом, та неспростовують вину обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення. В кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 05 вересня 2018 року потерпілою є ОСОБА_7 , а не свідок ОСОБА_8 . Саме потерпілій ОСОБА_7 протиправними діями обвинуваченого було заподіяно шкоду.

Крім того, стороною захисту жодними належними та допустимими доказами не спростовано ту обставину, що власником мобільного телефону марки «Blackview А10» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 чорного кольору із SIM-картою мобільного оператора «Vodafone», та мобільного чохлу є ОСОБА_7 .

Позицію обвинуваченого та його захисника суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності за злочин.
Посилання обвинуваченого та його захисника, що у вказаних діях ОСОБА_4 відсутній вказаний склад злочину передбачений ч.1 ст.186 КК України спростовується показами потерпілої, свідків та доказами дослідженими в судовому засіданні.

Також, аналізуючи склад вказаного вище злочину та поведінку обвинуваченого, слід зауважити на тому, що дії ОСОБА_4 були направлені саме на відкрите викрадення чужого майна, оскільки обвинувачений не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діяв відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого, свідка і нехтуючи думкою останнього.

Таким чином, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення суд визнає доведеним і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні вказаного злочину.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд в дотримання вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорій злочинів середньої тяжкості
Також, в силу приписів п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено, як і не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується за місцем проживання посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами суди повинні призначати покарання в межах установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідків дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючи дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, з урахуванням відсутності пом`якшуючих, обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах встановлених санкції ч. 1 ст.186 КК України, у виді штрафу.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід, щодо ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по справі: а саме мобільний телефон марки «Blackview А10» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 чорного кольору із SIM-картою мобільного оператора «Vodafone», та мобільний чохол, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути власнику.

Розяснити потерпілій право, передбачене ч.7 ст.128 КПК України, а саме, що потерпіла має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинcтва.

Керуючись ст.ст.368-371,374,376,392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання в виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід, щодо ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі: а саме мобільний телефон марки «Blackview А10» ІМЕІ НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 чорного кольору із SIM-картою мобільного оператора «Vodafone», та мобільний чохол, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути власнику.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1