Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/128/19
Провадження по справі № 1-кп/281/29/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5
провівши в приміщенні суду в смт Лугини судове засідання по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Лугинського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Прокурор відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 звернулася до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке підтримала в судовому засіданні. Дане клопотання мотивовано тим, що строк дії попередньої ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 16.12.2019, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які врахував суд при обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують об`єктивно існувати.
Крім того зазначила, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж той, що було обрано обвинуваченому буде недоцільним, оскільки не зможе запобігти вказаним вище ризикам.
Обвинувачений просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.
Розглянувши клопотання, яке прокурором в судовому засіданні підтримане, заслухавши думку обвинуваченого та потерпілої, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
11.12.2018 слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, дію якого продовжувалося ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.02.2019 до 11.03.2019, включно.
Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 07.03.2019 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено на 60 днів, тобто до 05 травня 2019 року, включно.
Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 03.05.2019 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено на 60 днів, тобто до 01 липня 2019 року, включно.
Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 22.08.2019 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2019 року, включно.
Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 18.10.2019 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено на 60 днів, тобто до 16.12.2019 року, включно.
До зазначеної вище дати судове провадження не може бути завершеним з об`єктивних причин, оскільки наразі суд знаходиться на стадії допиту свідків, наразі недопитаним залишився свідок ОСОБА_6 , який був понятим під час огляду місця події і на допиті якого наполягає прокурор.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив новий тяжкий злочин.
Суд приймає до уваги, те що обвинувачений після оголошення ухвали апеляційного суду Житомирської області про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по даному кримінальному провадженню залишив приміщення суду та зник у невідомому напрямку. Після чого тривалий час перебував в розшуку і лише в зв`язку з виконанням оперативно-розшукових заходів по розшуку обвинувачений був виявлений. Обвинувачений з цим твердженням не погоджується, однак жодних доказів зворотного суду не надав.
Вказане, на думку суду, може свідчити про те, що обвинувачений, в разі звільнення з-під варти, може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду або від виконання процесуальних рішень, впливати на свідків, які ще не допитані судом, або вчиняти нові злочини.
Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 та який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, враховує особу обвинуваченого, який не працює, сталих соціальних зв`язків не має (малолітня дитина знаходиться під опікою його матері), відсутність протипоказань за віком та станом здоров`я проти тримання в умовах ізоляції від суспільства, а також те, що суду не надано доказів того, що враховані при обранні такого запобіжного заходу ризики на даний час зникли або ж зменшились.
Суд вважає, що наразі не перестала існувати загроза того, що обвинувачений буде переховуватись від суду, оскільки він вже перебував в розшуку по даній справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема незаконного впливати на свідків, які судом ще не допитані, залякувати останніх, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 необхідно продовжити.
Зважаючи на існування ризиків, які дають достатні підстави для суду продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, а також враховуючи недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.
Також в суду відсутні дані про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в ході розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою останнім не зазначались.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановленому законом.
При цьому, суд зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги пп. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, крім того суд враховує те, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки, на переконання суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити уникнення визначених вище ризиків.
Керуючись ст. ст. 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовільнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, продовжити на 60 днів, тобто до 09 лютого 2020 року, включно.
Відкласти судовий розгляд по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 16.01.2020 року на 14 год. 00 хв.
В наступне судове засідання викликати прокурора, потерпілу, захисника, доставити з Житомирської установи виконання покарань № 8 обвинуваченого ОСОБА_4 та повторно викликати свідка ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1