Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/587/19
Провадження № 1-кс/506/145/19
У Х В А Л А
про відмову у задоволенні клопотання про застосування тимчасового арешту
29.10.2019смт Окни

Слідчий суддя Красноокнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Окни Одеської області клопотання першого заступника керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування тимчасового арешту відносно громадянина Республіки Молдова

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова , перебуває у міжнародному розшуку, як особа, яка ухиляється від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки за вчинення злочинів ,передбачених ст.7 Закону 39/2003, ст.26 Закону 656/2002, ст. 297 Кримінального кодексу Румунії, ст.296/1 Закону 571/2003 /підтримка організованої злочинної групи, співучасть у відмиванні коштів, шахрайство, незаконна торгівля цигарками/,

В С Т А Н О В И В :

28 жовтня 2019 року перший заступник керівника Котовської місцевої прокуратури звернувся до суду з клопотанням про застосування тимчасового арешту до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи своє клопотання тим, що 26 жовтня 2019 року співробітниками прикордонної служби в міжнародному пункті пропуску «Платонове», при спробі перетинання державного кордону України був затриманий вказаний громадянин, який, відповідно до бази даних ДПС України «Інтерпол» та по облікам Генерального секретаріату Інтерполу, перебуває у міжнародному розшуку (ініціатор розшуку Румунія ) з метою арешту та подальшої екстрадиції до Румунії, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.7 Закону 39/2003, ст.26 Закону 656/2002, ст.297 Кримінального кодексу Румунії, ст.296/1 Закону 571/2003 /підтримка організованої злочинної групи, співучасть у відмиванні коштів, шахрайство, незаконна торгівля цигарками/, як особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

З метою подальшої видачі ОСОБА_6 як особи, яка оголошена в міжнародний розшук, перший заступник керівника прокуратури просить суд застосувати до затриманого тимчасовий арешт строком на сорок діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Румунії.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити з вищенаведених підстав.

Затриманий повідомив, що йому нещодавно стало відомо про наявність в Румунії кримінальної справи щодо нього , однак стверджує , що не вчиняв будь-яких неправомірних дій, за які його могли б розшукувати. При цьому зазначив, що дійсно у 2006- 2008 роках він ,як власник зареєстрованої фірми , постачав із Молдови у Румунію обладнання для виробництва цигарок, вказане обладнання постачалось легально , через митницю, із всіма відповідними дозволами та документами. Таке ж обладнання ним постачалося і в інші країни. Як у подальшому це обладнання використовувалося , чи було подальше виробництво цигарок легальним, йому невідомо. Про те, що його розшукують ,йому не було відомо . Він багато подорожує по Європі , але на жодній митниці він не затримувався, як особа, яку розшукують . При цьому затриманий просив не обирати запобіжний захід у виді тимчасового арешту та відмовився проти застосовування щодо нього видачі (екстрадиції) в спрощеному порядку.

Захисник також вважав, що відносно затриманого не слід застосовувати тимчасовий арешт , при цьому зазначив , що на його думку ,протокол про затримання ОСОБА_6 складений неуповноваженою особою, так як в порушення вимог ст.104 КПК України не було зазначено повного ім`я, по-батькові та посаду у відповідному органі особи ,яка склала протокол. При цьому у протоколі не зазначено, чи роз`яснено затриманому право на застосування спрощеної процедури видачі. Крім того, прокурор не надав жодного оригіналу або належним чином завіреної копії вироку суду або ордеру на арешт ОСОБА_6 , де б зазначалося , за що саме він розшукується, чи набрав вирок, якщо він існує, законної сили, хоча надання таких документів, на його думку, є обов`язковою вимогою. Ті ж документи, які додані прокурором, перекладені , на його думку , з порушенням положень КПК України, так як невідомо, яким чином були залучені перекладачі, чи попереджені вони про кримінальну відповідальність тощо. Всі ці обставини, як вважає захисник , вказують на те, що прокурором не зібрано та не надано достатньо доказів для обрання запобіжного заходу у виді тимчасового арешту і тому він просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Слідчим суддею затриманому ОСОБА_6 було роз`яснено його право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на його видачу (екстрадицію), з`ясовано бажання затриманого скористатися цими правами.

Однак затриманий відмовився від застосування процедури видачі (екстрадиції) в спрощеному порядку.

Після відмови затриманого на надання згоди на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку слідчим суддею було роз`яснено право на надання такої згоди відповідно до ч.8 ст.583 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Частинами 3-6 вказаної статті передбачено, що прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.

До клопотання додаються:

1) протокол затримання особи з відміткою про роз`яснення особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію);

2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави;

3) документи, що підтверджують особу затриманого;

4) письмова заява затриманої особи про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій особа може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності (в разі наявності такої письмової заяви).

Як встановлено у судовому засіданні, 26.10.2019 року о 11:00 год. інспектором прикордонної служби лейтенантом ОСОБА_8 у порядку ст.ст.208, 582 КПК України було складено протокол про затримання особи та затримано громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, відповідно до бази даних ДПС України «Інтерпол» та за обліками Генерального секретаріату Інтерполу ,перебуває у міжнародному розшуку (ініціатор розшуку Румунія ) як особа ,яка ухиляється від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки за вчинення злочинів, передбачених ст.7 Закону 39/2003, ст.26 Закону 656/2002, ст. 297 Кримінального кодексу Румунії, ст.296/1 Закону 571/2003 /підтримка організованої злочинної групи, співучасть у відмиванні коштів, шахрайство, незаконна торгівля цигарками /а.с. 9-10 /.

При цьому слідчий суддя зауважує, що вказаний протокол не відповідає вимогам ст.104 та п.1 ч.3 ст. 585 КПК України, так як по-батькові та повне найменування органу, у якому перебуває на службі посадова особа, яка здійснила затримання ОСОБА_6 , не зазначено , а крім того, у вказаному протоколі відсутня відмітка про роз`яснення затриманій особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію).

Особа затриманого встановлена відповідно до паспортного документу /а.с.11/.

За повідомленням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом на 26 жовтня 2019 року компетентними органами Румунії розшукується громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.25 /.

За вказаною у Персональному звіті інформацією, громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Румунії для виконання покарання у виді позбавлення волі на 4 роки за вчинення злочинів , передбачених ст.7 Закону 39/2003, ст.26 Закону 656/2002, ст. 297 Кримінального кодексу Румунії, ст.296/1 Закону 571/2003 /підтримка організованої злочинної групи, співучасть у відмиванні коштів, шахрайство, незаконна торгівля цигарками/.

Відповідно до ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 р., яка ратифікована законом України №43/98-ВР від 16.01.98 р., у термінових випадках компетентні органи запитуючої сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2 «а» статті 12, і намір надіслати запит про видачу правопорушника. У ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи.

Відповідно до п.2а ст.12 вказаної Європейської конвенції, такими документами, про існування яких має вказуватися у запиті про тимчасовий арешт, є оригінал або завірена копія обвинувального вироку та
постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на

арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане

відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої

Сторони.

Аналізуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що вимоги щодо виду документу, зазначеного у ст.12 Європейської конвенції, розділяють в залежності від того, чи особа є засудженою ,коли слід надавати відомості про вирок, або інший документ /постанову, мандат тощо/, коли особа підозрюється або обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення.

Однак, на думку слідчого судді, захисник помиляється щодо необхідності надання прокурором до клопотання про застосування тимчасового арешту цих документів, так як при вирішенні питання щодо застосування тимчасового арешту, відповідно до ст. 16 Європейської конвенції, компетентні органи запитуючої сторони лише повідомляють про існування одного з документів. Разом з тим, слідчий суддя бере до уваги, що компетентні органи запитуючої сторони (Інтерпол Бухарест), хоч і повідомили про існування ордеру на арешт, який був виданий Бухарестським трибуналом 20.06.2018 року за № 1654, однак не зазначили , за яке правопорушення /відповідно до норм законодавства запитуючої сторони/ буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене.

При цьому ,незважаючи на інформацію, викладену у Персональному звіті щодо наявності вироку щодо затриманого, у запиті про тимчасовий арешт жодної детальної інформації про існуючий вирок /яким судом, за якими статтями/, в порушення ст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, не зазначено.

Крім того, слід зауважити, що, незважаючи на те, що за обліками Генерального секретаріату Інтерполу ОСОБА_6 розшукується як особа, яка ухиляється від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, у запиті про тимчасовий арешт, направленого компетентними органами запитуючої сторони, вказано, що особа засуджена до 4 років 6 місяців позбавлення волі, і при цьому взагалі не зазначене ні дата винесення вироку, ні статті, за якими особа засуджена, що у свою чергу, унеможливлює ідентифікацію слідчим суддею аналогічних статей діючого національного кримінального законодавства України та перевірку щодо їх екстрадиційності.

Приймати ж до відому з цією метою інформацію ,внесену в персональний звіт, слідчий суддя не вважає за можливе, так як це не відповідає положенням ст.583 КПК України, ст.ст.12,16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, а крім того, у слідчого судді немає впевненості, що така інформація є достовірною, виходячи із того, що строк покарання у персональному звіті та у запиті про тимчасовий арешт різняться.

До того ж, вступна та резолютивна частини світлокопії документу на румунській мові, який перекладений як «Мандат на исполнение приговора к тюремному заключению» /російською/, також не містить інформації щодо норм кримінального закону, за якими прийнято рішення про засудження затриманого ОСОБА_6 .

Щодо якості перекладу, то слід зауважити, що у судовому засіданні було встановлено, що навіть анкетні дані у вказаному мандаті перекладені невірно, хоча ні слідчий суддя, ні інші учасники процесу не є спеціалістами по перекладу з румунської мови . Так, у перекладі на російську зазначено, що ОСОБА_6 є «адміністратором курорту Сперанца», тоді як останній повідомив, що він був керівником фірми КУРМЕЙ СПЕРАНЦА і у тексті на румунській мові назва фірми латинськими буква зазначена саме так.

Таким чином, перекладач, щодо якого відсутні відомості щодо його попередження за завідомо невірний переклад та про роз`яснення йому його прав та обов`язків відповідно до ст.68 КК України, на думку слідчого судді ,не володіє на достатньому рівні румунською мовою, щоб здійснювати переклад текстів із юридичною термінологією.

Щодо іншого документу на англійській мові, який долучений до матеріалів клопотання /а.с.18-21/, то залучена за клопотанням прокурора як перекладач ОСОБА_9 повідомила, що даний документ не є вироком суду, однак при цьому пояснила, що не володіє юридичною термінологією і тому не може здійснити переклад вказаного документу.

Таким чином, слідчому судді були надані відомості щодо перебування ОСОБА_6 у міжнародному розшуку, однак на час розгляду клопотання не були надані достатні та достовірні докази того, що ОСОБА_6 є засудженим, або підозрюється у скоєнні злочинів, за які в Україні передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк понад 1 рік і які є екстрадиційними.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Розглядаючи клопотання прокурора про тимчасовий арешт ,слідчий суддя виходить з положень ст.ст. 2, 7-12, 22, 23, Розділу ІХ Кримінального процесуального Кодексу України.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України встановлені основні засади кримінального провадження, серед яких основоположними є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів усіх без виключення осіб, а також забезпечення застосування до кожного належної правової процедури у всіх сферах правовідносин, які виникають на території України у зв`язку з притягненням цих осіб до кримінальної відповідальності.

Обов`язкове застосування належної правової процедури гарантується національним та міжнародним законодавством також особам, які притягуються до кримінальної відповідальності на території іноземної держави та які в порядку надання міжнародної правової допомоги зазнали заходів державного примусу з боку держави України, в тому числі затримання, тимчасового та екстрадиційного арешту, а також вирішення питання щодо видачі (екстрадиції) особи.

При цьому забезпечення належної правової процедури при встановленні обставин, що є підставами для застосування таких заходів примусу, потребує комплексного підходу, особливо в частині дотримання прав і свобод особи, до якої такі заходи застосовуються, встановлення та надання належної правової оцінки обставинам, які обумовили притягнення такої особи до кримінальної відповідальності, не вдаючись при цьому до дослідження питання про винуватість та перевірки законності процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи. При цьому, враховуючи принципи законності, верховенства права та рівності всіх осіб перед законом і судом, дослідженню підлягають не лише формальні підстави для застосування заходів примусу, а й інші обставини, з`ясування яких необхідне для прийняття, законного, обґрунтованого та справедливого рішення по справі.

Слідчий суддя вважає, що в умовах міжнародного співробітництва та активної співпраці правозастосовчих та правоохоронних органів України та іноземних держав формалізм та спрощений підхід до розгляду будь-яких питань в частині обмеження прав і свобод будь-якої особи, в тому числі застосування заходів кримінального примусу, є неприпустимим.

Зі змісту п.10 ч.1 ст.541 КПК України вбачається, що тимчасовий арешт - взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що тимчасовий арешт фактично є аналогом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто найсуворішого із передбачених Главою 18 КПК України запобіжних заходів і при обранні запобіжного заходу керуватися формальним підходом недопустимо.

Тому і ненадання прокурором достатніх і достовірних доказів того, що ОСОБА_6 розшукується за скоєння злочинів, які є екстрадиційними, не дає слідчому судді можливості задовольнити клопотання про обрання відносно затриманого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тимчасового арешту і тому слідчий суддя доходить висновку про відсутність на даний час належних підстав для застосування тимчасового арешту, у зв`язку з чим визнає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, згідно до вимог ст.206 ч.3 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену волі особу, якщо орган державної влади, чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших підстав для позбавлення особи свободи.

Керуючись ст.ст.132, 582,583 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання першого заступника керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Затриманого громадянина Республіки Молдови ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити ОСОБА_6 негайно після її оголошення, та надіслати заступнику керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 для відома.

Повний текст ухвали оголошено 01 листопада 2019 року о 13:45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1