Провадження № 11-кп/4820/676/19
Справа № 675/1827/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференцзв`язку в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року закрито провадження у справі за заявою засудженого ОСОБА_8 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України.

Закриваючи провадження за заявою засудженого ОСОБА_8 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що питання, зазначене в заяві, вже вирішувалось судом та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Вказує, що чинне законодавство не містить в собі чіткого механізму умовного звільнення на поруки особи, засудженої до довічного позбавлення волі, як і не містить обмежень щодо кількості та періодичності звернень такої особи до суду з заявами про її звільнення від відбування покарання. Звертає увагу на те, що діючий КПК України не містить в собі заборони щодо повторного звернення засудженої особи до суду з клопотанням з приводу питань, які виникають в ході виконання вироку суду, за яким особа відбуває покарання. На думку захисника, суд першої інстанції мав би розглянути клопотання засудженого ОСОБА_8 по суті, а не приймати рішення про закриття провадження у справі.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, ввів його в оману, не розглянув подану ним заяву, та не маючи на те підстав закрив провадження за поданою його заявою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд заяви засудженого, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційній скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження засуджений ОСОБА_8 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з заявою про звільнення від відбування покарання відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 КВК України, мотивуючи тим, що він повністю відбув призначене йому вироком Окружного суду Округу Бекес від 21 березня 2002 року та Вищого Суду м.Сегед від 21 серпня 2003 року покарання, а також ставив питання про неправильне застосування Ізяславським районним судом Закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення на підставі ст.413 КПК України, та на підставі ухвали від 10 липня 2019 року Закарпатського Апеляційного суду провести новий розгляд справи про його звільнення від відбування покаранням на підставі п.1 ч.1 ст. 152 КВК України.

В суді першої інстанції ОСОБА_8 відмовився від вимог щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність Ізяславським районним судом при вирішенні його заяви по справі №675/1297/18 та вказував, що подана ним заява із вимогою про його звільнення від відбування покарання є аналогічною раніше поданій ним до Ізяславського районного суду Хмельницької області заяві про звільнення його від відбування покарання відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 КВК України в зв`язку з відбуттям призначеного покарання за вироком Окружного суду Округу Бекес від 21 березня 2002 року та Вищого Суду м.Сегед від 21 серпня 2003 року (справа №675/1297/18).

Фактично з цих же підстав (про звільнення від відбування покарання в зв`язку з відбуттям строку покарання, а не з підстав можливої передачі на поруки) і подавалась заява засудженим. В ній не наводились інші обставини, які б давали підстави для можливого розгляду такої заяви судом першої інстанції.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 8 лютого 2019 року ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі вироку суду відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 КВК України, яка ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 9 квітня 2019 року залишена без змін.

Суд першої інстанції (в ухвалі від 8 лютого 2019 року) справа №675/1297/18, яка залишена без зміни ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 9 квітня 2019 року зазначив, що довічне позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його до кримінально-виконавчої установи закритого типу без зазначення строку покарання. В даній ухвалі суд врахував, що у вищевказаних вироках судами Угорської Республіки не визначено дати закінчення строку відбування покарання ОСОБА_8 , разом з тим у згаданих вироках лише містяться «положення про звільнення на поруки», які полягають в тому, що ОСОБА_8 «може бути умовно звільнений на поруки не раніше ніж через двадцять років», тому суд дійшов висновку, що об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_8 підлягав звільненню в зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, суду надано не було (а.с.38-39).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 повторно звернувся до суду, після розгляду його аналогічної заяви про звільнення від відбування покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 152 КВК України в зв`язку із відбуттям призначеного судом покарання, у справі №675/1297/18.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального судочинства, є, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що особа має право звернення до суду з відповідною заявою, клопотанням, тощо, а в разі незгоди з ухваленим судом рішенням, - має право на апеляційний, касаційний перегляд її справи в випадках та в порядку, передбаченому чинним КПК України.

За таких обставин в суду першої інстанції відсутні підстави для здійснення провадження за такою самою заявою, поданого тією ж особою, з тих самих підстав.

Чинним КПК України не передбачено можливості неодноразового звернення до суду до різних місцевих судів, при наявності судового рішення, що набрало чинності, з таким самим клопотанням, поданим з тих самих підстав, з аналогічними вимогами.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, згідно з якими вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України (ст. 21 КПК України).

З врахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження за поданою ОСОБА_8 заявою про звільнення від відбування покарання на підставі п.1 ч. 1 ст. 152 КВК України, з тих підстав, що питання, зазначене в заяві, вже вирішувалось судом та з цього приводу наявне судове рішення, що набрало законної сили.

Що ж стосується доводів засудженого про безпідставний нерозгляд його вимог, про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність Ізяславським районним судом Хмельницької області при вирішенні його заяви по справі №675/1297/18, то такі доводи, як підстави для скасування оскаржуваної ухвали, враховані бути не можуть. Як видно з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_8 не наполягав на їх розгляді в суді першої інстанції, відтак з цього приводу суд першої інстанції не ухвалював свого рішення по суті цих вимог. Вказані обставини не перешкоджають засудженому звернутись до суду першої інстанції, як з клопотанням про звільнення від відбування покарання саме в зв`язку з передачею на поруки, так і вищевказаними вимогами в порядку, передбаченому чинним кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм КПК України, підстави для її скасування чи зміни, в межах апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2019 року про закриття провадження у справі за заявою засудженого ОСОБА_8 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим ОСОБА_8 з дня отримання копії судового рішення.

Судді