Справа № 404/975/18
Номер провадження 1-кп/404/370/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника адвоката: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0009936 від 30.08.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Захарівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, працюючого різноробочим на будівництві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.09.1999 року Одеським обласним судом за ст.ст.142 ч.3, 93 п."а", "I", 42 КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 10.12.2008 року Ширяєвським районним судом Одеської області за ст.289 ч.2, 187 ч.2, 152 ч.1, 304 ч.1, 70 КК України до 7 років позбавлення волі;
- 05.07.2016 року Великомихайлівським районним судом Одеської області за ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі. 10.02.2017 року звільненого по відбуттю строку покарання;
- 20.03.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області за ст.190 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Строк тримання під вартою рахувати з 14.09.2017 року;
- 04.05.2018 року Фрунзенським районним судом м.Харкова за ст.190 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі;
- 16.05.2018 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ст.190 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 30.08.2017 року в період часу з 16.30 год. по 17.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в парку «Ковалівському» зі сторони вул. Кавалерійсьскої в м. Кропивницькому переслідуючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, помітив раніше невідомих йому неповнолітніх осіб, до яких підійшов, представився працівником охоронної фірми при цьому запропонував, під приводом отримання дозволів на відвідування незавершеного будівництва, розташованого на території вказаного парку, пройти разом з ним до місця розташування охоронної фірми.
Після цього, двоє з групи неповнолітніх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_5 погодились пройти з останнім до охоронної фірми для отримання зазначених дозволів.
Пройшовши разом із неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до відкритої ділянки місцевості, яка розташована біля залізничних колій, неподалік домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення злочинним шляхом, з корисливих спонукань, шляхом обману заволодів належним неповнолітньому ОСОБА_7 мобільним телефоном «Meizu M5 16 Gb» вартість якого відповідно до висновку експерта № 292 від 18.09.2017 року складає 2313,33 грн. та належним ОСОБА_8 мобільним телефоном «Apple iPhone 6 16 Gb», вартість якого відповідно до висновку експерта № 293 від 18.09.2017 року складає 6870,00 грн.
В подальшому, ігноруючи вимогу неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення належного їм майна, ОСОБА_9 , маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, дістав з кишені предмет, схожий на ніж «Метелик» чим висловив погрозу застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я неповнолітніх потерпілих, після чого, тримаючи в руці предмет схожий на ніж «Метелик», висловив вимогу передання наявних у неповнолітніх потерпілих матеріальних цінностей. Усвідомлюючи наявність загрози для життя та здоров`я й реальність намірів ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали останньому, наявні в них грошові кошти, при цьому ОСОБА_7 передав грошові кошти в сумі 101 грн., а ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 27 грн.
В подальшому, ОСОБА_5 заволодівши майном неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вказаний спосіб, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим саме спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2414,33 грн. а потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 6897,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та зазначив про наявність ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили відмовити в задоволені клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_5 відбуває покарання, строк якого спливає 14.09.2019 року, від слідства не переховувався, з`являється на всі виклики слідчого і суду, а тому підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, суд зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Відповідно до п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Під час розгляду клопотання, суд встановив наявність обґрунтованої підозри за ст.187 ч.2 КК України, та причетність ОСОБА_5 до неї, що підтверджується наданими суду матеріалами.

Крім того, під час розгляду клопотання, судом встановлено наявність ризиків передбачених:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим ухилятися від кримінальної відповідальності, через тяжкість пред`явленого обвинувачення, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, останній може вчинити спроби направлені на ухилення від кримінальної відповідальності та суду;

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення злочинів у сфері проти власності, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Наявні ризики, свідчать, що їх запобігання не можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, особистому зобов`язанню, останній не буде обмежений в своїх діях, а тому ризик передбачений пунктом 5 не буде забезпечений, окрім того останній може з метою уникнення відповідальності вчинити спроби направлені на ухилення від суду.

Доводи сторони захисту про позитивну характеристику обвинуваченого, постійне місце проживання, співпрацю з органами досудового розслідування та суду, не є обставинами, що спростовують оголошену ОСОБА_5 підозру та встановлені ризики.
Таким чином, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства.
Керуючись ст.ст.176-199, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0009936 від 30.08.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, а саме з 09.08.2019 року до 07.10.2019 року (включно).
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду, а в іншій частині оскарженню не підлягає.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1