ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1653/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 639/7114/18-к
Категорія: ст.82 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України. Своє апеляційне прохання захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_6 поверхньо дослідив обставини, які характеризують особу засудженого, який став на шлях виправлення, режим утримання в колонії не порушував, має заохочення від адміністрації колонії, відбув 2/3 призначеного строку покарання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з відомостей судового провадження та особової справи ОСОБА_6 судимий 24.09.2012 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18».
Судом першої інстанції, на підставі відомостей, що є наявними в матеріалах особової справи, об`єктивно встановлено що згідно ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2016 року, ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.11.2011року по 25.12.2012 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 29.11.2011 року, кінець строку відбування покарання 03.11.2019 року, тобто на момент звернення до суду першої інстанції із вищезазначеним клопотанням, а саме станом на 05.02.2019 року засуджений відбув 8 років 3 років 1 день, лишилось 8 місяців 29 днів. ОСОБА_6 , засуджено за вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких, відповідно до ст. 12 КК України.
За змістом ч.ч. 1, 3, п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
На момент розгляду клопотання в суді першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 , відбув більше двох третин строку призначеного покарання, тобто відбув необхідну частину строку покарання, що є однією з передумов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Разом з тим, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно роз`яснень, наведених в п. п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
За змістом роз`яснень, що містяться в реч. 2 абз. 1 п. 13 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким дослідженню та врахуванню підлягає поведінка засудженого та процес його виправлення протягом всього періоду відбування покарання.
Отже, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким підлягають ті засуджені, які протягом всього або значного періоду доводили, що вони стали на шлях виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.11.2011 року. За час тримання (відбування покарання) у Сумській установі виконання покарань та ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» з 05.12.2011 року по 06.01.2013 року характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
-З 06.01.2013 року по 12.08.2013 року ОСОБА_6 відбував покарання ДУ «Шосткинська виправна колонія (№66)», де характеризувався негативно, мав 1 стягнення, заохочень не мав. До праці не залучався.
-З 12.08.2013 року по 30.08.2013 року засуджений перебував у Київському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
-З 30.08.2013 року по 25.12.2017 року ОСОБА_6 відбував покарання в ДУ «Шосткинська виправна колонія (№66)», де за вказаний період 8 разів на нього накладались дисциплінарні стягнення: 19.09.2014 року, 26.09.2014 року, 01.10.2014 року, 13.11.2014 року, 09.12.2014 року, 26.12.2014 року. 20.05.2015 року та 24.12.2017 року, з яких 3 (три) догани, 1 (одна) сувора догана, 4 (чотири) рази поміщувався до ДІЗО, 1 (один) раз був переведений до ПКТ. Також за час відбування покарання в ДУ «Шосткинська виправна колонія (№66)» засуджений 4 рази заохочувався: 08.07.2016 року, 10.10.2016 року, 10.04.2017 року та 09.10.2017 року.
Отже, з вказаних відомостей та матеріалів особової справи вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_6 мала позитивну спрямованість лише протягом півтора роки з всього строку відбування ним покарання. При цьому востаннє до нього було застосовано саме захід дисциплінарного стягнення - 24.12.2017 року.
З 25.12.2017 року ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)».
За цей час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо, заходи стягнення та заохочення до нього не застосовувались; він працевлаштований на виробництві установи в цех № 3 - дільниця по виготовленню поліетиленових пакетів- різноробом; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою поблажливого ставлення до себе; свідомо не утримує у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має; безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Професія», але до її реалізації ставиться байдуже.
Згідно вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2012 року засуджений має позов на суму 56301,84 грн. Наміру відшкодовувати не висловлював.
На засіданнях дисциплінарної комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» 10.01.2018 року, 04.07.2018 року, 04.10.2018 року за результатами проведення оцінювання поведінки ОСОБА_6 , дотримання ним правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці не встановлено підстав застосування до засудженого заходів заохочення.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення засудженого до праці не доводять в повній мірі його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 норм ст. 82 КК України.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами захисника, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до засудженого норм ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4