ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1754/19 Справа № 192/2077/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, в режимі відеоконфренції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року,-
В с т а н о в и л а:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яранга, Усть-Вимського району, Комі АРСР, громадянина України, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, раніше судимого:
-10.09.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 15 ч.2 ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 на даний час не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення. Тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважав, що в задоволенні подання необхідно відмовити. На думку суду, посилання представника колонії на відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, є обов`язком засудженого, а не його правом.

В апеляційній скарзі:

- засуджений просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вважає, що вказана ухвала суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам.
Вказує, що має 3 заохочення, увесь час відбування покарання працює, заборгованостей не має.

Заслухавши доповідь суддідоповідача, думку засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, щодо вона задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні подання адміністрації колонії.

ОСОБА_7 засуджено вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2013 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.05.2013 року по 24.12.2013 року, згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 13.05.2013 року.

Кінець строку відбування покарання 01.10.2020 року.

За час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допустив 2 порушення режиму утримання, за що мав 2 стягнення, які погашені за сплином часу. Заохочень не мав.

З 16.01.2014 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21. На час розгляду матеріалів провадження в суді першої інстанції засуджений відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться добре.

Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_7 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться відповідально, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_7 має 3 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками відповідних кварталів 2015 та 2018 років.

Але ОСОБА_7 раніше мав 4 стягнення: за порушення режиму утримання, встановлення камерного зв`язку, за перебування в стані алкогольного сп`яніння та за наявність у нього мобільного телефону.

Він розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст.ст.100, 101 КВК України. 21.10.2016 року ОСОБА_7 відмовлено у застосування зміни умов тримання, 16.02.2018 року відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно вимог ст. 82 КК України.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправдання, оскільки є нестабільною.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що своєю працею та поведінкою довів виправлення, колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалами справи.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404,405,407 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року,якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4