Ухвала

Іменем України
30 липня 2019 року

м. Київ
справа № 757/40473/18-к
провадження № 51-601км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року про накладення арешту на майно.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління департаменту процесуального керівництва у кримінальних справах, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на нерухоме майно (комплекс приміщень чотириповерхової будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , із забороною розпоряджатися та користуватись будь яким чином вказаним нерухомим майном.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року повернуто особі, яка її подала оскільки її подано після закінчення строку на апеляційне оскарження і не порушувалось питання про поновлення такого строку.
Київський апеляційний суд 26 лютого 2019 року розглянув повторну апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та за результатами розгляду ухвалив ухвалу, якої ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року залишив без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність ухвали апеляційного суду від 6 листопада 2018 року, вказує, що таке судове рішення є необґрунтованим та постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а тому строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання цією особою копії судового рішення. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначає, що про ухвалу слідчого судді, яку належним чином не було надіслано особі, інтересів якої вона стосується, йому стало відомо лише 14 вересня 2018 року, а 19 вересня 2018 року він подав апеляційну скаргу, яку за результатами розгляду неправомірно було повернуто.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_7 надіслав до суду клопотання, в якому просить касаційний розгляд проводити без його участі, вважає оскаржувану ухвалу апеляційного суду законною та обґрунтованою. Представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 повідомив Суду про можливість здійснювати касаційний розгляд за його відсутності.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передати матеріали провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Відповідно ж до частини 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з частини 6 статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною 2 статті 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_5 , останній звернувся до касаційного суду 8 лютого 2019 року зі скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги. Суд касаційної інстанції 13 лютого 2019 року відкрив касаційне провадження, оскільки ухвала Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги на ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року про накладення арешту на майно є предметом оскарження та вважав, що є підстави для перевірки такого рішення у касаційному порядку.
Однак після надходження матеріалів за скаргою з районного суду стало відомо, що представник ОСОБА_5 скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 7 статті 399 КПК та подав повторну апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції своїм рішенням від 26 лютого 2019 року залишив її без зміни.
Тобто після дослідження матеріалів за скаргою стало відомо, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги жодним чином не перешкодила подальшому провадженню, а тому у конкретному випадку не може бути предметом оскарження суду касаційної інстанції у звязку із чим касаційне провадження підлягає закриттю.
Кримінальним процесуальним законом передбачено рішення, які підлягають оскарженню у касаційному порядку.
Відповідно до статті 424 КПК оскарженню в касаційному порядку підлягають окрім іншого, ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.
Частина 2 цієї статті передбачає можливість касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК. При цьому відсутнє визначення або вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, або ухвал апеляційного суду, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Відповідно до частини 7 статті 399 КПК залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.
З урахуванням матеріалів конкретного провадження за скаргою та у разі, коли касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження. Однак, якщо таке касаційне провадження вже відкрито, а після надходження матеріалів провадження стало відомо, що оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги не перешкоджає подальшому провадженню, то колегія суддів вважає, що таке касаційне провадження підлягає закриттю, оскільки ухвала слідчого судді переглянута в апеляційному порядку та прийнято остаточне рішення.
Така позиція, на думку колегії суддів співпадає з практикою Європейського суду з прав людини коли, виходячи з основоположних аспектів верховенства права, одним із яких є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», пункти 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Проте, у практиці Верховного Суду існують різні правові позиції щодо застосування вищевказаних норм кримінального процесуального закону під час розгляду проваджень за касаційними скаргами на ухвали судів апеляційної інстанції про повернення апеляційних скарг, коли особи в подальшому повторно звертались до апеляційного суду та їх апеляційні скарги по суті були розглянуті.
Зокрема, різними є підходи щодо вирішення питання про скасування ухвал апеляційного суду, які по суті не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню у звязку із тим, що особа у подальшому скористалась правом, передбаченим частиною 7 статті 399 КПК.
Перша позиція, це коли касаційний суд скасовує ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 438 КПК України є підставою для його скасування.
При цьому вирішуючи питання щодо подальшого руху по справі, колегія суддів Другої палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду вважає, що призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції є недоцільним. З судового рішення убачається, що суд дійшов такого висновку, оскільки ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року, якою було повернуто клопотання засудженого була оскаржена до апеляційного суду, за результатами розгляду апеляційної скарги засудженого йому її було повернуто ухвалою від 1 серпня 2017 року, яка і стала предметом оскарження у суді касаційної інстанції, а в подальшому була скасована ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Тобто у конкретному випадку, на думку колегії суддів Другої палати, саме по собі скасування оскаржуваної ухвали судді апеляційного суду забезпечить, відновлення порушених під час апеляційного оскарження судового рішення прав та інтересів захисника, забезпечить виконання визначених кримінальним процесуальним законом завдань кримінального провадження, а призначення нового розгляду в апеляційному суді є недоцільним.
Така позиція викладена у постановах колегії суддів Другої судової палати (постанова від 27 вересня 2018 року (провадження№ 51-710 км17, справа 204/3264/17); постанова від 16 травня 2019 року (провадження№ 51-5486 км 18, справа №190/22/18);

Протилежна позиція, за якою суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу засудженої, скасувавши ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції, відображена у постанові колегії суддів Першої судової палати (постанова від 6 червня 2019 року (провадження № 51-7413 км 18, справа №202/66/13). Згідно з рішенням, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2018 року було повернуто заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, за результатами розгляду апеляційної скарги на вказану ухвалу суд апеляційної інстанції 13 липня 2018 року повернув апеляційну скаргу, а в подальшому після перегляду повторної апеляційної скарги розглянув її та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасував ухвалу районного суду з призначенням нового розгляду у місцевому суді. Таким чином у своєму рішенні колегія суддів Першої судової палати дійшла висновку, що оскільки не дивлячись на те, що ухвала районного суду в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції, предметом оскарження є ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, яка ніким не скасована, а питання щодо неможливості повторного апеляційного розгляду в зв`язку із відсутністю предмета оскарження, може бути вирішено судом апеляційної інстанції.

Така позиція не узгоджується з раніше постановленими судовими рішеннями Верховного Суду, предметом оскарження, яких є ухвали апеляційного суду про повернення апеляційних скарг.
Зважаючи на наведене та виходячи з матеріалів провадження, які надійшли за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 колегія суддів вважає, що передача судового провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду необхідна для забезпечення єдиної правозастосовчої практики та формування висновку, що стосується питання про доцільність розгляду ухвал суду апеляційної інстанції, які не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню у звязку з тим, що особа скористалась своїм правом, передбаченим частиною 7 статті 399 КПК та подала нову апеляційному скаргу, тобто

повторно звернулась доапеляційного суду, за результатами розгляду якої прийнято рішення по суті.
Керуючись статтями 434-1, 434-2, 441 КПК, пунктом 7 параграфа 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд

постановив:
Передати матеріали провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року про накладення арешту на майно, на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3