ВИРОК
Іменем України

11.12.2019 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за 0000767 від 28.07.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Відники, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм «Агропром-Захід», неодруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

за участю потерпілого ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_5 28.07.2016 року близько 08:10 год., керуючи автомобілем «Renault Midliner» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом по вул. Стрийська, 330 до вул. Наукова, порушив вимоги ПДР, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: Р 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечний інтервал»; «небезпека для руху»); Р 2 п. 2.3 б), д); Р 10 п.п. 10.1, 10.9; Р12 п.12.3; РІЗ п. 13.1. Обвинувачений проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху. З огляду на обмежену оглядовість позаду керованого ним транспортного засобу, з метою отримання якомога повної інформації про те, як розвивається дорожня ситуація на його смузі руху, та з метою забезпечення безпеки руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу до правого тротуару, розпочав рух заднім ходом. Внаслідок чого обвинувачений здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , котра отримала тілесні ушкодження, небезпечні в момент заподіяння та призвели до смерті останньої.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. В судовому засіданні пояснив, що 28.07.2016 року близько 08:10 год., керував автомобілем «Renault Midliner» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Стрийська, 330 до вул. Наукова. Однак, проявив неуважність під час руху автомобіля заднім ходом, внаслідок чого наїхав на пішохода ОСОБА_7 , котра від отриманих травм померла. Вказав, що відразу викликав швидку допомогу, поліцію та власника автомобіля ОСОБА_8 . Додатково пояснив, що особисто не відшкодовував шкоду потерпілому, оскільки керував даним автомобілем на підставі договору підряду. Даний договір укладений з ОСОБА_8 та її батьком ОСОБА_8 . Після закінчення дії договору, такий ним не продовжувався. Просить суворо не карати. Заявлений цивільний позов заперечив. У вчиненому щиро розкаявся, просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки є батьком малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Потерпілий та його представник у судовому засіданні пояснили, що внаслідок порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, загинула дружина потерпілого ОСОБА_7 . Внаслідок чого потерпілому заподіяна моральна шкода у зв`язку з чим потерпілий звернувся із позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що вся шкода за заподіяну внаслідок ДТП шкоду повинна бути покладена на ФОП « ОСОБА_11 ». На даний час зі сторони відповідачів завдана їхнім працівником шкода не відшкодована. Враховуючи, що після смерті ОСОБА_7 залишилось двоє дітей та онук. Сім`я ніколи не зможе повернутись до попереднього життя, відновити душевний спокій. Оцінюють заподіяну моральну шкоду в розмірі 400 000, 00 грн.

Цивільні відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина підтверджується наданими обвинуваченим в судовому засідання поясненнями, зібраними та дослідженими в судовому засідання наступними доказами:

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2016 року на момент ДТП покриття асфальтоване було сухе, чисте, без пошкоджень. Подія відбулась в світлу пору доби.

Схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2016 року.

Фототаблицями до протоколу ОМ ДТП від 28.07.2017 року, що мала місце в м.Львові на вул.Стрийській, біля будинку №330.

Висновком №1093 від 28.07.2018 р. результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого в обвинуваченого ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено.

Договором надання послуг з виконання функцій водія від 01.07.2016 року. Згідно якого ОСОБА_5 (виконавець) зобов`язується надати послуги з перевезення вантажів на автомобілі ОСОБА_12 (замовник) за завданнями замовника.

Договором зберігання транспортного засобу місце №829 укладеного власником автомобіля «Renault Midliner» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 .
Висновком експерта №610/2016 від 28.07.2016 року б/н у відповідності до якого встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7 є тупа поєднана травма тіла у вигляді розтрощення кісток черепу з руйнуванням речовини головного мозку, переломів остистих відростків хребта, множинних переломів ребер та кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів та з крововиливами у м`яких тканинах, внутрішні органи, в плевральні та черевну порожнини, що призвело до гострої крововтрати та підтверджується судово-медичними даними експертизи її трупа та результатами мікроскопічної експертизи кусочків внутрішніх органів.
Висновком експерта №2222/16 від 29.07.2016 року №610/16 щодо дослідження трупа ОСОБА_7 встановлено діагноз: тупа поєднана травма тіла. Множинні переломи кісток черепу, тулуба з пошкодженням внутрішніх органів. Гостра кровотеча.
Висновком експерта №2551/2016-т від 12.08.2016 року, згідно якого при судово-токсикологічній експертизі внутрішніх органів трупа ОСОБА_7 не виявлено похідних заборонених речовин.
Висновком експерта №2550/2016-т від 05.08.2016 року, у відповідності до якого встановлено, що при судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_7 спиртів не виявлено.
Висновком експерта №1032/2016-ім від 01.08.2016 року, таблицею до акту (висновку)№610/16 щодо дослідження трупа ОСОБА_7 .
Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю.
Таким чином, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження та спричинило смерть останньої.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні двоє дітей. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_5 від 08.06.2017 року, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є низьким та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого є середнім.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у вигляді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Разом з тим, 07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016№1810-VIII.
Пунктом 8 ст.1 даного Закону передбачено, що звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016№1810-VIII дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин з необережності. Будучи батьком двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 01.04.2005 р.н. та серії НОМЕР_3 від 28.01.2010 року відповідно. Згідно листів Пустомитівської районної державної адміністрації №623/1 від 11.07.2018 року та №1020/2 від 10.12.2019 року питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо його дітей не вирішувалося. Тобто обвинувачений підпадає під перелік осіб, визначених в п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», які звільняються судом від відбування покарання.
При цьому обвинувачений ОСОБА_5 не підпадає під перелік осіб, визначених в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, до яких амністія не застосовується.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
З приводу цивільного позову то при його вирішенні судом встановлено наступне.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину душевних страждань, ступеня вини обвинуваченого, а також з урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні, виходячи із засад розумності і справедливості, суд визнає розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню цивільному позивачу.
Разом з тим, статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Тобто, вказана норма встановлює обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, як матеріальну так і моральну, в разі завдання такої шкоди її працівником.
Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений використовував зазначений вище транспортний засіб в день та в час ДТП не в зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків.
В матеріалах справи містяться документи, які підтверджують факт того, що обвинувачений працював у ФОП « ОСОБА_11 » водієм на підставі договору від 01.07.2016 року, строком на 2 місяці.
Також, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про реєстрацію вказаного вище транспортного засобу на ім`я ОСОБА_8 та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9789635 від 26.04.2016 року.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зі змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин: зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до норм Цивільного кодексу України, цивільний позивач, на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права, шляхом звернення вимоги до роботодавця винної особи та власника транспортного засобу, що відповідає положенням ч.1 ст. 12, ст. 15 ЦК України. Дані висновки суду відповідають Правовому висновку Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі № 6-954цс16. Крім того, судом було залучено цивільного відповідача- Приватне акціонерне товариство «Страхової компанії «Брокбізнес».
Як вбачається з заяви Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Брокбізнес» від 28.01.2019 року цивільному позивачу в особі представника ОСОБА_13 14.01.2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 87 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8098 від 14.01.2019 року про що повідомлено представника цивільного позивача листом від 08.01.2019 року за вих..№ЦВ60282/У.
Враховуючи наведене, при визначення розміру моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховає перенесені душевні страждання потерпілого ОСОБА_6 із смертю близької людини, порушення нормального життєвого укладу потерпілого, а також ступінь вини обвинуваченого. Суд вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн. є справедливим.
Відшкодування моральної шкоди цивільному позивачу, у розмірі визначеному судом, має здійснюватися за рахунок цивільного відповідача- Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Брокбізнес» в межах страхового відшкодування в розмірі 200 000 грн., цивільного відповідача-роботодавця ФОП « ОСОБА_11 » та цивільного відповідача власника транспортного засобу ОСОБА_8 в розмірі по 50 000 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «Renault Midliner» д.н.з. НОМЕР_1 слід залишити власнику.
В силу вимог ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення автотехнічних, інженерно-транспортних, транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертиз НДЕКЦ при УМВСУ у Львівській області на загальну суму 6 606,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі та позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Стягнути з цивільного відповідача ФОП « ОСОБА_11 » на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) грн.
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_14 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) грн.
Стягнути з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Брокбізнес» на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч гривень) грн.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Renault Midliner» д.н.з. НОМЕР_1 слід залишити власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення автотехнічних, інженерно-транспортних, транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертиз НДЕКЦ при УМВСУ у Львівській області на загальну суму 6 606 (шість тисяч шістсот шість гривень) грн.

На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1