Справа № 1-кп/317/364/2019
Провадження № 317/2104/19
У Х В А Л А
Іменем України
02 грудня 2019 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката обвинуваченого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості по кримінальному провадженні № 0000651 від 23.05.2019 року відносно ОСОБА_5 , який 18.06.2019 року надійшов до суду, призначений до підготовчого судового засідання ухвалою суду від 24 червня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості по кримінальному провадженні № 0000651 від 23.05.2019 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України.
07 червня 2019 року між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 07.06.2019 року, оскільки вважає її такою, що відповідає вимогам КПК України.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти затвердження угоди. Після проведення опитування та розяснення прав та наслідків затвердження угоди, обвинувачений пояснив суду, що права та наслідки затвердження угоди йому зрозумілі. На переконання захисника, частина друга ст..70 КК України взагалі не може бути застосована при затвердженні угоди, а її прокурор вніс в угоду, стаття 75 КК України, є заохочувальною нормою, яка дозволяє застосовувати, положення щодо звільнення осіб від відбуття покарання в випробуванням. Крім того, зазначив що розяснення Верховного суду містять положення про можливість застосування звільнення особи від відбуття покарання, ален без визначення конкретного строку, що є прерогативою саме суду.
Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та долучену до нього угоду про визнання винуватості, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити у її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.
Відповідно до ст..468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобовязань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Згідно угоди між сторонами обумовлено призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст.310 КК України у виді обмеження волі на строк 2 рок, за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі, відповідно до чю2 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст..75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття основного покарання з випробування, зі встановленням іспитового строку терміном на 1 рік.
Вивчивши обвинувальний акт з додатками, з долученою до них угодою, суд прийшов до висновку, що підстав для затвердження угоди про визнання винуватості немає, а тому необхідно відмовити в її затвердженні.
Статтею 75 КК України, встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 12 йдеться про особливості призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням у кримінальних провадженнях на підставі угод. Зокрема, в абз.2 п. 12 постанови акцентовано увагу сторін угоди, що домовленості між ними при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, неврахування яких, як слідує з абз. 4 цього пункту, свідчить, що умови угоди суперечать вимогам кримінального закону, у звязку з чим суд, діючи згідно з п. 1 ч. 7 ст.474 КПК України, має відмовити у її затвердженні.
п. 18 Постанови, вказує, що прийняттю рішення про затвердження чи відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості чи про примирення передує проведення перевірки судом на відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність.
Після укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваним прокурор затвердив обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадження, який разом з угодою про визнання винуватості направлено на розгляд до суду.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», ухвала про відмову у затвердженні угоди оскарженню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314, 316, 371, 372, 468-474 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
В затвердженні угоди від 07.06.2019 року про визнання винуватості укладеної між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000651 від 23.05.2019 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихо ч. 2 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України - відмовити.
Кримінальне провадження розглядати в загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1