В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
та обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород кримінальне провадження № 308/10131/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002345 від 29.07.2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, м. Макіївка та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого:

вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2018 року за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільненого на підстав ст. 75 КК України із іспитовим строком на 1 (один) рік, ст. 76 КК України, -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

28.07.2019 року, близько 12 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав належний потерпілій ОСОБА_4 телевізор марки «Samsung IP20», код марки UE4H45000AK ХUA, серійний номер НОМЕР_1 , чим спричини останній матеріальної шкоди, яка згідно висновку експерта №11/593 від 28.08.2019 року, становить 6433 грн.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому назвавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. Зокрема, ОСОБА_5 показав, що 28.07.2019 року, близько 12 год., перебуваючи за місцем свого проживання, викрав належний його бабці телевізор, який в подальшому здав в ломбард. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що її онук, обвинувачений ОСОБА_5 , викрав належний їй телевізор. Просить призначити обвинуваченому реальну міру покарання. Вказаним злочином їй спричинено матеріальної шкоди, яку вона має намір стягнути з обвинуваченого в поряду цивільного судочинства.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та те, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває на обліку у лікаря нарколога, є тимчасово не працевлаштованим, молодим за віком.

Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, визначені ст.67 КК України, відсутні.

Враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності та на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний злочин у період призначеного йому судом іспитового строку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Поряд з цим, як встановлено ОСОБА_5 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2018 року за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільнений на підстав ст. 75 КК України, із іспитовим строком на 1 (один) рік.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 винен у скоєні злочину, який вчинений ним у період призначеного йому судом іспитового строку, то суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити за правилами передбаченими ст. 71 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні становлять 628,04 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_5 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2018 року, остаточно призначивши засудженому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Речові докази по справі, визначені постановою слідчого від 30 липня 2019 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь НДКЦ при МВС України в Закарпатській області процесуальні витрати за проведену по справі експертизу в сумі 628,04 грн.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1