Справа № 737/486/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/760/19
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 серпня 2019 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кошелівка, Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19 квітня 2018 року Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у виді 850 грн., ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2018 року покарання замінено на 50 годин громадських робіт;

30 листопада 2018 року Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту;

10 червня 2019 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Малий Скнит, Славутського району, Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 серпня 2019 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком менш суворого покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та на підставі 76 КК України на нього покладено відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 214 грн 50 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити більш м`яке покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні не було допитано свідків обвинувачення, які начебто бачили його та ОСОБА_10 при перевезенні предмету злочину та докази по справі, які доводять його вину. Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції у зв`язку з не дослідженням доказів не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, а призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вирок суду щодо ОСОБА_10 ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Суд першої інстанції встановив, що 03 квітня 2018 року в обідній час, ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, користуючись гужовим транспортом, прибули на територію фермерського комплексу товариства з обмеженою відповідальністю «Сіверське», що розміщене по вул. Польовій в с. Дрімайлівка, Куликівського району, Чернігівського району, де із складського приміщення, за допомогою металевого лому демонтували та в подальшому таємно викрали одну частину металевих воріт вартістю 2012 грн 85 коп., чим заподіяли ТОВ «Сіверське» матеріального збитку на вищевказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 квітня 2018 року близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, користуючись гужовим транспортом, прибули на територію фермерського комплексу товариства з обмеженою відповідальністю «Сіверське», що розміщене по вул. Польовій в с. Дрімайлівка, Куликівського району, Чернігівського району, де із складського приміщення, за допомогою металевого лому демонтували та в подальшому таємно викрали одну частину металевих воріт вартістю 2097 грн 90 коп., чим заподіяли ТОВ «Сіверське» матеріального збитку на вищевказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які фактично висловилися на підтримання поданої апеляційної скарги лише в частині суворості призначеного покарання, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, керуючись ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, а обвинувачений та інші учасники кримінального провадження, проти застосування ч.3 ст.349 КПК України не заперечували.

Тому, колегія суддів, вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Якщо, принаймні, одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з запису судового засідання, суд у обвинуваченого з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, проти цього не заперечували учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та визнав фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.

На підставі даних показань обвинуваченого, отриманих судом безпосередньо в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Наведені обставини свідчать про те, що судом кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто з дотриманням вимог статті 349 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведення його у вини у вчиненому кримінальному, колегія суддів зазначає, що в разі розгляду в суді першої інстанції справи в порядку ст. 349 КПК України, обвинувачений не може оспорювати дані фактичні обставини справи. Наслідки розгляду в порядку ст.. 349 КПК України йому були належним чином роз`яснено, а тому вказані доводи в цій частині не підлягають задоволенню та перевірці.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданого збитку, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.

З вищенаведеним висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 серпня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4