Справа № 333/4495/19
Провадження № 1-кп/333/613/19
ВИРОК
Іменем України

18 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Якимівка, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, українця, має середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням його у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2019 року, приблизно об 11 год. 40 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю, яка перевищує максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах, здійснював рух по проїзній частині вул. Комарова, рухаючись з боку вул. Парамонова у напрямку вул. Чумаченка у м. Запоріжжі.
В цей час пішохід ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку №6 по вул. Комарова у м. Запоріжжя, почав перетинати проїзну частину вул. Комарова, рухаючись справа наліво по ходу руху вказаного транспортного засобу.
Водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну спроможність виявити пішохода, який вийшов на проїзну частину, діючи із порушення вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, 12.9 б) Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4…», своєчасних заходів для зменшення швидкості не застосував, керований ним транспортний засіб не зупинив, натомість продовжив свій рух, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною кузова керованого ним автомобіля на ОСОБА_7 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №1843 від 20.06.2019 року, пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а саме: «відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонку та в речовину мозку, вогнищами руйнування мозку. Травма в своєму перебігу ускладнилася поширеним набряком мозку, порушенням діяльності нервової, серцево-судинної та дихальної систем з розвитком полі органної недостатності, котра у даному випадку призвела до смерті».
Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 9-408 від 30.07.2019 року в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.п.12.3 12.4, 12.б) Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, застосувавши своєчасні заходи до зниження швидкості руху автомобіля аж до зупинки.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 визнав вину повністю у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно, 27.04.2019 року, приблизно об 11 год. 40 хв., він перебував за кермом автомобіля «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух по проїзній частині вул. Комарова у м. Запоріжжі. В автомобілі він їхав один, нічого від керування його не відволікало. Швидкість його транспортного засобу була, приблизно 60 км/год. Погода була ясною, сонячною, асфальт був сухим, видимість поїзної частини була гарною. Потерпілого він бачив, приблизно за 100 метрів, останній йшов у швидкому темпі. В одну мить потерпілий несподівано для нього вийшов на проїзну частину і почав її переходити справа-наліво по ходу його руху. В цей момент між автомобілем та потерпілим була відстань, приблизно 20 метрів. Він екстрено почав гальмувати, але транспортний засіб не зміг повністю зупинитися, тому лівою стороною автомобіля він збив потерпілого, який відразу втратив свідомість. Після цього, була викликана «швидка» допомога та поліція. У скоєному щиро розкаюється. На цей час відшкодував потерпілій суму у розмірі 8 000 грн., але у подальшому планує повністю розрахуватися за спричинену ним шкоду. Працює неофіційно, його робота не пов`язана з керуванням транспортних засобів. Керує автомобілями з 1995 року, але останнім часом за кермо сідав дуже рідко. Автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить його матері і вони збиралися його продавати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, потерпіла і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитав потерпілу ОСОБА_4 , яка пояснила, що мешкала разом із батьком, який 27.04.2019 року пропав і не відповідав на дзвінки. У подальшому вона його знайшла у лікарні, де батько після операцій перебував у комі. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. На цей час до обвинуваченого претензій не має, цивільний позов не заявляла. Крім того, суд дослідив матеріали: судових інженерно-технічної та інженерно-транспортних експертиз, судової медичної експертизи, а також матеріали, що характеризують особу ОСОБА_6 і стосуються речових доказів.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, думку потерпілої щодо призначення останньому покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України, часткове відшкодування шкоди, завданої своїми діями.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, а також часткове добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, обтяжуючі покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 злочину, дані про його особу, поведінку після вчинення злочинів (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду, частково відшкодував завдану шкоду), думку потерпілої, суд з урахуванням вимог ст.75 КК України дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що ОСОБА_6 керував автомобілем «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», а саме: через заборону керування транспортним засобом як особі, щодо якої державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (постанова державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 02.10.2018 року). Крім цього, суд також приймає до уваги, що неофіційна робота обвинуваченого не пов`язана із керуванням транспортного засобу і відсутні інші важливі підстави необхідності постійного керування ОСОБА_6 транспортними засобами. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 5 652 грн. 36 коп. за залучення експертів на проведення судових інженерно-технічної та інженерно-транспортних експертиз.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення експертиз № 9-408 від 30.07.2019 року, № 9-231 від 30.05.2019 року, № 9-407 від 31.07.2019 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Судом встановлено, що 02.05.2019 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя було накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував обвинувачений. У подальшому зазначений транспортний засіб був визнаний слідчим речовим доказом і переданий на зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, майно, що зберегло на собі сліди кримінального правопорушення конфіскуються, крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Враховуючи, що в даному випадку автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_8 , під час ДТП ОСОБА_6 на законних підставах керував автомобілем, скоївши при цьому необережний злочин, відсутній цивільний позов, тому, на думку суду, арешт з вказаного автомобіля необхідно зняти і передати його власнику ОСОБА_8 .

У кримінальному провадженні цивільний позов заявлений не був, до обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Скасувати арешт на майно, а саме: автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Речовий доказ:
- автомобіль «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 5 652 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 36 коп. за залучення експертів на проведення судових інженерно-технічної та інженерно-транспортних експертиз.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1