Справа № 583/1454/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого-судді слідчого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

без фіксації розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за клопотанням

ОСОБА_3 від 17.07.2019 року
про скасування арешту майна
в с т а н о в и в:
18.07.2019 року до суду звернувся ОСОБА_4 із клопотанням. Вимоги мотивував тим, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.04.2019 року у кримінальному провадженні № 0000208 від 30.03.2019 року накладено арешт на майно, а саме: мотоцикл «MUSTANG MT-150-8», не зареєстрований, без номерних знаків. Посилаючись на те, що кримінальне провадження № 0000208 від 30.03.2019 року закрито на підставі ст. 284 КПК України, відпала потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, просив скасувати арешт, накладений ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.04.2019 року у кримінальному провадженні за № 0000208 від 30.03.2019 року та повернути вказаний мотоцикл йому.
ОСОБА_4 до суду не прибув, будучи сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі та без фіксації розгляду справи технічними засобами.
Суд, дослідивши доводи за клопотанням, матеріали кримінального провадження №0000208 від 30.03.2019 року, надані докази, виходив з наступного:
Встановлено, що 30.03.2019 року за правовою кваліфікацією ст. 286 ч. 1 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 внесено повідомлення про те, що 29.03.2019 року неповнолітній ОСОБА_5 , 2004 року народження, керуючи мотоциклом «Мустанг» без номерних знаків здійснив наїзд на ОСОБА_6 , 2001 року народження, знаходячись по вул. Вишневій в с. Комиші Охтирського району Сумської області. В результаті ДТП водій ОСОБА_5 та пішохід ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, з якими були госпіталізовані до КЗ «Охтирська ЦРЛ».
Згідно акту № 4769-26138 прийому-передачі товару від 19.03.2019 року ТОВ «ПІВДЕННА ТОРГОВА КОМПАНІЯ» передало у власність ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу № 4769-26138 від 19 березня 2019 року мототехніку - мотоцикл «MUSTANG MT-150-8» 2018 року випуску, № рами НОМЕР_1 .
З протоколу огляду місця події від 29.03.2019 року вбачається, що на місці дорожньо-транспортної пригоди були вилучені мотоцикл «MUSTANG» синього кольору без номерних знаків, та зразки РБК (2 шт). Вказаний транспортний засіб поміщений на територію стоянки транспортних засобів Охтирського ВП ГУНП Сумської області, розташованої за адресою: по вул. Незалежності, 29, м. Охтирка Сумської області.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.04.2019 року накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 29.03.2019 року у кримінальному провадженні № 0000208 від 30.03.2019 року, а саме: мотоцикл «MUSTANG MT-150-8» 2018 року випуску, № рами НОМЕР_1 , не зареєстрований, без номерних знаків, що належить ОСОБА_8 , 1974 року народження, мешканцю АДРЕСА_1 ; змиви речовини бурого кольору на марлевому тампоні. /а.с. 4/
Постановою старшого слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 28.06.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 30.03.2019 року закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вирішуючи вимоги за клопотанням ОСОБА_9 суд виходив з того, що право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.
Зокрема, згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч.1 ст.214 КПК 1960 року.
Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Згідно зі ст.174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, у тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК не передбачає.
Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи держвлади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п.2 ч.1 ст.7, ч.1 ст.9 КПК є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів держвлади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
ОСОБА_4 заявив клопотання з підстав необґрунтованого обмеження його права власності рішенням слідчого.
Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила. Тому суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати провадження для вирішення лише питання щодо скасування арешту майна, заявленого до Охтирського ГУНП в Сумській області.
Припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 №372/2904/17-ц. Підстав для відступу від цієї позиції суд не знаходить.
У наведених постановах закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. До цього ж зводяться й роз`яснення, дані Верховного Суду України в п.4 постанови Пленуму від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».
Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, установлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
Разом з тим скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на викладене вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вирішення поданого клопотання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вимоги за клопотанням ОСОБА_9 про скасування арешту майна в порядку кримінального судочинства слід залишити без розгляду.
Доводів та доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони кримінального провадження не надали.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 167-174, 283 КПК України, суд -
ухвалив:
Вимоги за клопотанням ОСОБА_3 від 18.07.2019 року про скасування арешту майна залишити без розгляду.

Роз`яснити особі, що звернулась із клопотанням про скасування арешту майна, право на звернення до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти діб з часу її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_10