ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2970/19 Справа № 183/3947/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0000043, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Воскресенівка Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, ОСОБА_7 звільнено від покарання у виді одного року позбавлення волі, застосувавши примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд його матері ОСОБА_10 , строком на один рік.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом І інстанції встановлено, що 01 лютого 2019 року приблизно о 14.00 годині неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні класу англійської мови Миролюбівської загальноосвітньої школи 1-3 ступеню, розташованої за адресою: вул. Шкільна, 6, с. Миролюбівка Новомосковського району Дніпропетровської області, під час прибирання помітив у дерев`яній шафі, яка не зачиняється, ноутбук «Acer model MS2205». В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 01 лютого 2019 року приблизно о 14.05 годині, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з дерев`яної шафи з приміщення класу англійської мови, розташованого за вищевказаною адресою, таємно викрав ноутбук «Acer model MS2205», який належав ОСОБА_11 .

Після чого ОСОБА_7 з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1120 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключивши з резолютивної частини призначення неповнолітньому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України, у виді одного року позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Не заперечуючи доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєні злочину та кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 185 КК України, прокурор вважає, що вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, так як суд І інстанції в порушення ч.ч.1, 2 ст. 105 КК України, застосувавши до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, помилково призначив останньому покарання у виді одного року позбавленням волі, чим допустився вказаних порушень.

Позиція учасників апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, про дату, час і місце апеляційного розгляду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 повідомлені належним чином, до апеляційного суду не з`явилися, про причини свого неприбуття не повідомили, клопотання про перенесення апеляційного розгляду не надсилали, а тому, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_7 , захисник останнього ОСОБА_9 і прокурор просили здійснити розгляд без участі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає здійснити апеляційний розгляд за участю прокурора і захисника.
В апеляційному суді прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Захисник ОСОБА_9 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду І інстанції про доведеність вини та кваліфікацію дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, тому не перевіряються апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що суд І інстанції застосувавши до неповнолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру не повинен був призначати покарання, апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Статтею 3 Конвенції ООН Про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку № 10( 2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей правопорушників. На цьому наголошується й в п. 23.2 Рекомендації СМ /Rес ( 2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, передачу неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання та інші.
З аналізу даних вимог закону видно, що суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає особу винуватою у вчиненні злочину (кримінальному правопорушенні), та керуючись ст. 105 КК України, звільняє від покарання без визначення його виду, розміру і застосовує примусові заходи виховного характеру.
Суд І інстанції в порушення вимог даного закону призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України, у виді одного року позбавлення волі та на підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, звільнив від кримінального покарання, застосувавши примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд його матері ОСОБА_10 , строком на один рік.(Т.1 а.с.74)
Таким чином, колегія суддів вважає, що постановивши вирок про звільнення неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру з одночасним визначенням виду і розміру такого покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через неправильне тлумачення положень ч.1 ст. 105 КК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни вироку суду І інстанції.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України змінити.
Виключити з резолютивної частини призначення неповнолітньому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України, у виді одного року позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4