Справа № 496/2390/18
Провадження № 1-кп/496/33/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с. Гутниця, Олександрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за контрактом на посаді розвідника-далекомірника взводу управління 1 реактивної артилерійської батареї, 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні матрос,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2016 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2018 року №28-РС ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідника відділення взводу управління батареї управління зазначеної військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018 року №80 РС ОСОБА_5 призначено на посаду розвідника-далекомірника взводу управління 1 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

З 11.11.2016 року, тобто з моменту укладення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді розвідника-далекомірника взводу управління 1 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , у військовому званні матрос, діючи умисно, не маючи відповідного дозволу командира, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 15.02.2018 року о 08:00 годинні не з`явився вчасно на службу без поважних причин у військову частину НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби до 08:00 години 21.03.2018 року проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, також обвинувачений повторно 29.03.2018 року о 08:00 годині не з`явився вчасно на службу без поважних причин у військову частину НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби до 08:00 години 24.04.2018 року проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.
Тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем, крім строкової служби.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав винуватість в інкримінованому йому злочині та пояснив, що злочин скоєно ним при обставинах встановлених в судовому засіданні.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням характеризуючих матеріалів. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

З урахуванням викладених обставин суд вирішив за недоцільне дослідження інших доказів у провадженні.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 винний у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану вчинене військовослужбовцем, крім строкової служби.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, службову характеристику обвинуваченого, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним діяння і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину повторно.

Орган пробації в досудовій доповіді зазначив, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його службову позитивну характеристику та характеристику з місця реєстрації та проживання, ОСОБА_5 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому можливо та слід призначити із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов у справі відсутній.

Речові докази по справі відсутні.

Витрати на експертні дослідження відсутні.

Керуючись ст. ст. 372, 374 КПК України, ч. 4 ст. 407 КК України суд,

У Х В А Л И В

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання відповідно до ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1