Провадження № 1-кп/761/708/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 001 000 101 93, у якому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Носеківка Шаргородського району Вінницької області, громадянин України, українець, перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 08.08.2019, що у силу ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок поставити на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Державний обвинувач, вважаючи, що обвинувачений, з огляду на суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на свідків та потерпілу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора та вважала обґрунтованим підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою.
Захисник обвинуваченого просила у продовженні строку застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовити, оскільки останній переховуватись наміру не має, на теперішній час допитані свідки, що свідчить про необґрунтованість вказаних стороною обвинувачення ризиків. Тому, захисник просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.
Обвинувачений ОСОБА_8 погодився з думкую свого захисника.
Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) остання є частиною національного законодавства та згідно з положеннями статті 5 Конвенції нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку, визначених законом.

Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЛ .
У силу ст. 194 КПК під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до положень Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, що унеможливлює оцінку на цій стадії розгляду справи обґрунтованості підозри.

Однак, враховуючи специфіку та обставини вчинення інкримінованого правопорушення, суд вважає, що продовження строку тримання осіб під вартою є суттєвим фактором для визначення необхідного ступеня обґрунтованості підозри, тобто усунення можливості настання ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, здійснення ним дій з метою перешкоджання розгляду справи

Так, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, у рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено права на свободу та особисту недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, за необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи питання щодо продовження тримання особи під вартою, має виходити з необхідності забезпечення безпеки суспільства, тобто публічного інтересу, який переважає над правами та свободами конкретної особи, та необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 інкриміноване вчинення умисного вбивства особи, що вчинене під час конфлікту на підставо раптово виниклих особистих неприязних відносин.
Таким чином, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого злочину, перед судом, без сумніву, постають особливі проблеми, оскільки злочини проти життя особи становлять особливу суспільну небезпечність через притаманний їм ризик для людського життя.

З наведеного витікає, що при продовженні строку тримання особи під вартою, суд, керуючись одним з основоположних принципів верховенства права - принципом справедливості (ріш. Конституційного суду України від 02.11.2004 15-рп/2004), повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» суд зазначив, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити також вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 N 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини та громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принципи справедливості та пропорційності, які є складовими принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагають, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_8 , суд приймає до уваги, що першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Отже, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

З огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинуваченого, його моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останнього від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться його переслідування.

Приймаючи до уваги суспільну небезпечність, характер інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає не безпідставним висновок щодо критичної оцінки певних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.

Наявність у обвинуваченого сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують вищевказаного ризику до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ст. 296 КК України, що обґрунтовано свідчить, що обвинувачений може вчинити інший злочин.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.
Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_8 строку дії застосованого до нього запобіжного заходу.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вчинений із застосування насильства.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 30 вересня 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали буде оголошений 06.08.2019 о 08 год. 15 хв.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3