ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3121/19 Справа № 316/323/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2019 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,
за участю

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 вересня 2019 року включно.
Суд першої інстанції враховував обставину, що ухвалою Василівського районного суду від 12.06.2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Проте обвинувачений ОСОБА_7 порушив умови відбуття вказаного запобіжного заходу та вчинив новий злочин відносно ОСОБА_9 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Вказане свідчить про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 є недостатнім. Крім того, суд зазначив про наявність ризиків, передбачених ч. 1 п. 3, 5 ст. 177 КПК України.
Більш того, судом було враховано, що медичні документи не дають підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом свого здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Також захисник додав, що ризики, зазначені прокурором, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Обвинувачений також додав, що він має такі захворювання як СНІД та виразка, при цьому він не отримує належного лікування.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Cуд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, а також встановив, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Судом першої інстанції законно і об`єктивно враховано, що ухвалою Василівського районного суду від 12 червня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, проте останній порушив умови відбуття вказаного запобіжного заходу та вчинив новий злочин.

При продовженні строку дії запобіжного заходу також було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом свого здоров`я може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, а на дату розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а ні обвинуваченим, а ні стороною захисту не було надано жодних медичних документів, відповідно до яких ОСОБА_7 за станом свого здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО.

Викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.
Колегія суддів вважає, що суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, наявна можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Василівського районного суду Запорізької області є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з наведених ним мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4