Дата документу 01.08.2019 Справа № 323/1162/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1162/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1314/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за поданням начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)»,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні поданням начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в Оріхівській ВК він відбуває покарання з 05 вересня 2018 року, до цього відбував покарання в Селідівській ВК № 81, де був працевлаштований та отримав заохочення. Відбуваючи покарання в Оріхівській ВК, він працює, частково виплатив стягнення за виконавчим листом, також отримав заохочення, режим відбування покарання не порушує, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ухвалою, до Оріхівського районного суду Запорізької області звернувся начальник Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» із поданням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відносно ОСОБА_6 . Зі змісту подання вбачається, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в Оріхівській ВК (№88) характеризується позитивно, вину у вчиненні злочину, за який його засуджено, визнає, сумлінною поведінкою і ставленням до праці дійсно довів своє виправлення та перевиховання, тому начальник Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» клопоче про його умовно-дострокове звільнення.

У судовому засіданні представник Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» на поданні наполягав.
Прокурор заперечував проти задоволення подання, оскільки засуджений не довів свого виправлення та згідно з матеріалами особової справи засудженого, восени 2018 року він характеризувався негативно, у зв`язку із чим йому було відмовлено у переведенні до дільниці ресоціалізації.
Засуджений просив його умовно-достроково звільнити.

Заслухавши доповідь судді; засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_8 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року, яким його засуджено за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. 18 червня 2018 року ОСОБА_6 знову засуджено вироком Краматорського міського суду Донецької області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357,ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, зараховано покарання, відбуте частково за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року у виді 5 місяців 27 днів та остаточно призначено до відбуття - 1 рік 10 місяців 3 дні позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий та до нього вже застосувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте засуджений в подальшому знову вчиняв злочини.

Під час тримання у Бахмутській установі виконання покарань (№6) ОСОБА_6 допустив 1 порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав.

З 01 березня 2018 року відбував покарання в Селидівській виправній колонії (№82), за час відбування покарання характеризувався добре, порушення встановленого режиму тримання не допускав, мав 1 заохочення.

З 05 вересня 2018 року відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії (№88).

За час відбування покарання характеризується добре, порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не має, працевлаштований, ставлення до праці сумлінне, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних відносин з персоналом, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, до майна установи ставиться дбайливо, виконує передбачені законом вимоги персоналу, виконує роботи із самообслуговування, до виконання робіт із благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, ставлення до праці добре, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у реалізації програм, прагне до підвищення загально-освітнього рівня, бере участь у роботі самодіяльних організацій, входить до складу ради колективу засуджених.

Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе, як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, оскільки засуджений ОСОБА_6 допускав порушення встановленого режиму утримання, за весь час відбування покарання мав лише 2 заохочення, одне з яких отримано після звернення адміністрації виправної колонії з поданням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, працевлаштований на виробництві установи лише з січня 2019 року, мають місце непогашені виконавчі листи.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 не була стабільно позитивною за весь час відбування покарання.

Обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, не свідчать про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він став на шлях виправлення, спростовуються матеріалами провадження.

Також є необґрунтованими доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що ним погашена сума за виконавчим листом в розмірі 2000 грн, оскільки згідно з довідкою, наявною в матеріалах провадження, ОСОБА_6 погасив лише 246, 60 грн.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні поданням начальника ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4