УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника володільців майна адвоката ОСОБА_3 ,розглянувши клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року в рамках кримінального провадження № 0003897 від 06.04.2018, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Відповідно до змісту клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Далі, відповідно до клопотання, арешт накладено на згаданий житловий будинок необґрунтовано та безпідставно.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився.

Проаналізувавши доводи клопотання, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , слід дійти до такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні на підставі матеріалів клопотання, Шевченківським УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003897 від 06.04.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Далі, як встановлено в суді, 26 вересня 2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на який, відповідно до інформаційної довідки № 136698564, зареєстровано за ОСОБА_5 (1/2 частки) та ОСОБА_4 (1/2 частки), із забороною відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, а також його використання будь-якими особами без законних підстав, з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 170 КПК України чітко передбачає коло осіб, відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Зокрема ними є підозрюваний, обвинувачений, засуджений, або третя особа. При цьому вказаною нормою закону передбачено, що арешт на майно третьої особи допускається у разі, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкову вартість і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 частини першої ст. 96-2 КК України. Єдиним виключенням є та обставина, якщо арешт на майно накладається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, у такому разі арешт на майно накладається будь-якої фізичної або юридичної особи.

Проте, для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий або прокурор, повинен довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Водночас, незважаючи на те, що слідчим суддею вживались заходи щодо витребування з Шевченківського УП ГУНП у м. Києві матеріалів кримінального провадження № 0003897 від 06.04.2018, на день розгляду клопотання вказані матеріали до суду надано не було, а слідчий у судове засідання не з`явився, отже жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які б вказували на необхідність у подальшому застосуванні відповідних процесуальних заходів щодо майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не надав, а відтак і не довів потребу у збереженні обмежувальних заходів відносно такого майна.

Що ж стосується відомостей, які викладені у постанові про визнання згаданого об`єкта нерухомості речовим доказом, то слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування триває більше ніж рік, а саме рішення слідчого (щодо визнання речовим доказом) винесено більше ніж десять місяців тому, при цьому будь-яких інших об`єктивних даних, які б переконливо свідчили, що на даний час висновок органа досудового розслідування щодо наявних правових ознак з приводу відповідності майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначеним процесуальним законом критеріям, є підтвердженим здобутими доказами, в судовому засіданні також не встановлено, як і не доведено цього слідчим у судовому засіданні, через його неявку в судове засідання.

Крім того, відповідно до положень ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 365-2 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР в рамках кримінального провадження № 0003897 від 06.04.2018, відповідно до правил, визначених ст. 12 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, а відтак строк досудового розслідування такого кримінального провадження (до дня повідомлення особі про підозру) становить дванадцять місяців.
В судовому засіданні не здобуто даних щодо дотримання органом досудового розслідування процесуальних строків, в межах яких можливі будь-які обтяження (обмеження) відносно майна третіх осіб, і зазначене також свідчить про безпідставність на поточному етапі збереження арешту на майно, яке є предметом даного клопотання.
В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що в судовому засіданні також не встановлено жодних обставин щодо того, що згадане нерухоме майно, підлягає конфіскації у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому не отримано в суді відомостей щодо повідомлення будь-кому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0003897 від 06.04.2018.
Вирішуючи по суті дане клопотання, слідчий суддя зважає і на практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді арешту майна житлового будинку, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арештпідлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року в рамках кримінального провадження №0003897 від 06.04.2018, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) право власності на який, відповідно до інформаційної довідки № 136698564, зареєстровано за ОСОБА_5 (1/2 частки) та ОСОБА_4 (1/2 частки), із скасуванням будь-яких заборон щодо дій з цим майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1