КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2372/2019 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000821 прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_7 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області, отримала середню освіту, незаміжня, не працює, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
за участі: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та на неї відповідно до ст. 76 КК України покладені обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Судом також прийнято рішення щодо речових доказів.

Суд у вироку визнав доведеним, що 05 вересня 2018 року близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу озера «Бегемотики», що на набережній у м. Вишгороді, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин дістала кишеньковий складний ніж, який мала з собою та, тримаючи його в правій руці, з метою завдання тілесних ушкоджень умисно завдала потерпілому ОСОБА_10 удар в черевну порожнину, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді проникаючого поранення черевної порожнини, пошкодження великого чепця, внутрішньої кровотечі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить вирок Вишгородського районного суду Київської області щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на 3 роки та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом та викладені у вироку, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також рішення щодо виду та розміру призначеного їй покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, але вважає, що суд необґрунтовано визначив мінімальний іспитовий строк для виправлення обвинуваченої, отже призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

За позицією апелянта, суд недостатньо врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, відповідно до яких обвинувачена, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спровокувала конфлікт з потерпілим, під час якого умисно завдала ОСОБА_10 удар ножом в живіт, спричинивши при цьому тяжке тілесне ушкодження; не намагалася вона після цього надати потерпілому будь-яку допомогу, а в подальшому відшкодувала матеріальну шкоду лише частково. До того ж ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, що також залишилося поза увагою суду.
Сукупність таких обставин, як стверджує прокурор, свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 і призначення їй мінімального іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, навіть за умови визнання вини обвинуваченою, є необґрунтованим, явно несправедливим та не сприяє її виправленню.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційне прохання, заперечення обвинуваченої та захисника щодо доводів апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильного висновку в цій частині, не переглядає його відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурором не оспорюється в апеляційній скарзі і захід примусу, обраний судом ОСОБА_7 за вчинене нею кримінальне правопорушення. Відсутні у скарзі прокурора також доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України. Апеляційне прохання прокурора пов`язане виключно з недостатньо тривалим терміном іспитового строку, який визначив суд, звільнивши обвинувачену від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і такі доводи прокурора, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з матеріалів провадження та вироку, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; конкретні обставини справи та поведінку потерпілого; дані про особу обвинуваченої, яка злочин вчинила вперше, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, негативно ставиться до вчиненого; а також обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди у визначеному потерпілим розмірі; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом із тим, зваживши на конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу винної та наявні пом`якшуючі покарання обставини, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства. Тому на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, але у вироку не обґрунтував свого рішення в частині того, що в даному випадку мінімальний іспитовий строк є достатнім для того, щоб обвинувачена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.
Безумовно при вирішенні питання про покарання заслуговує на увагу те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнала свою провину, засудила свої дії та відшкодувала потерпілому матеріальну шкоду, але вчинений нею злочин пов`язаний із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілого та відноситься до категорії тяжких, водночас під час його вчинення ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.
На переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи дані про особу обвинуваченої, які в цілому характеризують її посередньо, з урахуванням конкретнихобставин кримінального провадження, дають підстави для висновку про те, що для досягнення мети покарання достатнім для ОСОБА_7 буде лише максимальний іспитовий строк, тобто тривалістю 3 роки, протягом якого вона буде перебувати під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, отримувати у разі необхідності консультативну, психологічну та інші види допомоги, тобто комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки та формування соціально сприятливих змін особистості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, іспитовий строк в 1 рік є недостатнім для доведення обвинуваченою свого виправлення, а тому призначене судом ОСОБА_7 покарання з випробуванням та встановленням мінімального іспитового строку вважає таким, що є невиправдано м`яким заходом примусу.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким колегія суддів призначає ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, як це визначив суд першої інстанції. За відсутності апеляційного приводу для перегляду рішення суду в частині звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів також приймає рішення про звільнення обвинуваченої від покарання з випробуванням та покладає на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, але визначає іспитовий строк тривалістю 3 роки, оскільки саме протягом такого строку, як вважає колегія суддів, ОСОБА_7 повинна перебувати під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, щоб довести своє виправлення.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

За відсутності підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання.

У решті вирок залишити без змін

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4