ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження на підставі матеріалів досудових розслідувань №0000344 від 07.10.2018 року, №0000347 від 10.10.2018 року, №0000335 від 30.09.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, який не працює, розлучений, раніше судимий вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України,-

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2019 року обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок у частині призначеного покарання, та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що потерпілому ОСОБА_8 він повернув частину викраденого майна і повинен ще повернути 1500 грн., а потерпілий ОСОБА_9 претензій до нього не має. З огляду на викладене вважає, що Новоселицький районний суд Чернівецької області призначив занадто суворе покарання, яке необхідно пом`якшити.

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні

____________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 720 /2100/18
Провадження №11-кп/822/335/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту міру покарання згідно вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року у виді двох років позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі. Взято ОСОБА_5 під варту в залі суду, строк тримання під вартою встановлено обраховувати з 13 червня 2019 року. Прийнято рішення щодо цивільних позовів у кримінальному провадженні та речових доказів.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_5 , 26 вересня 2018 року близько 14 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , проник до гаражного приміщення вказаного господарства, звідки таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 1290 грн.,

Крім того, ОСОБА_5 , 01 жовтня 2018 року близько 13 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , проник до гаражного приміщення вказаного господарства, звідки таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 1301,67 грн.

В подальшому, ОСОБА_5 , 03 жовтня 2018 року близько 12 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , проник до сарайного приміщення вказаного господарства, звідки таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1713,66 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог та просив залишити без змін вирок районного суду, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 не подавав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, а тому на підставі ч.5 ст.401 КПК України, у судове засідання не викликався. Інші учасники судового засідання не заперечили проти розгляду апеляційної скарги обвинуваченого за відсутності апелянта.
Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, а саме визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Вирішуючи питання стосовно призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дотримуючись вказаних вимог, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 є тяжким злочином.
Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого: те, що він раніше засуджений, вчинив новий злочин у період іспитового строку (т.1 а.с.60), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.с.61), негативну характеристику за місцем проживання (т.1 а.с.63), те, що обвинувачений є особою молодого віку (1991 р.н.).
Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину, те, що потерпілий ОСОБА_9 не має до нього претензій (т.4 а.с.176). Обтяжуючих обставин районним судом не встановлено.
Посилання апелянта на необхідність застосування ст.69 КК України є безпідставним. Оскаржуваним вироком обвинуваченому призначено покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків та частково приєднане покарання, призначене вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року.
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.
Твердження апелянта про відсутність претензій з боку одного з потерпілих ОСОБА_9 , не може бути підставою для пом`якшення покарання, оскільки дана обставина вже врахована районним судом. Крім того, потерпілому ОСОБА_8 заподіяна шкода не відшкодована, про що свідчить відповідна заява (т.4 а.с.134).
Крім того, погоджуючись з позицією районного суду, колегія суддів враховує, зокрема практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності (призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що районним судом, у відповідності до ч.1 ст.65 КК України, призначено покарання у межах, установлених у санкції ч.3 ст.185 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, повною мірою враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду, призначене покарання відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути підставою пом`якшення останньому призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

19.08.2019 року
(дата засвідчення копії)