КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер транспортного засобу з 16 лютого 2019 року НОМЕР_3 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, а викладені в ньому висновки вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно доводів апеляційної скарги, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя не дослідив належним чином надані йому матеріали та не перевірив їх з точки зору належності і допустимості, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, як зазначає представник, слідчий, в супереч вимог ст. 171 КПК України необґрунтовано належним чином доводи клопотання щодо відповідності майна, а саме автомобіля, критеріям ст. 98 КПК України та не надано доказів на їх підтвердження. Вказані обставини, на думку представника, не були враховані слідчим суддею. Також, посилається апелянт на необґрунтованість підозри та зазначає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем автомобіля, який придбав вказаний транспортний засіб у власність на законних підставах, і на момент купівлі цього автомобіля не знав і міг знати про укладений між подружжям договір «Про поділ спільного майна подружжя».

Одночасно адвокат ОСОБА_6 ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що вони не повідомлялись про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, а про постановлене судом рішення дізналися 29 травня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_7 та його представника, а про постановлене судом рішення вони дізналися 29 травня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, визнавши причину пропуску строку поважною.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними у зв`язку з наступними обставинами.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. З ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Так, слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001829 від 23 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 13 грудня 2018 року між подружжям: громадянкою України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нотаріальному порядку було укладено договір «Про поділ спільного майна подружжя», відповідно до умов якого, а саме п. 3.1., автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переходить в особисту приватну власність до громадянки України ОСОБА_10 . Даний договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та є правовстановлюючим документом для кожної із сторін договору.

В подальшому, ОСОБА_11 , у користуванні якого перебував автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в супереч укладеному договору, не передав його ОСОБА_10 для подальшої перереєстрації, у зв`язку з чим приватним нотаріусом видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_11 , про що останній був повідомлений належним чином.

Про те, діючи умисно, ОСОБА_11 , 16 лютого 2019 року, будучи власником даного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, перереєстрував автомобіль на третю особу, а саме на ОСОБА_7 , у зв`язку з чим автомобілю було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3 . Чим ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди.

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 від 05 березня 2019 року автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 16 лютого 2019 року НОМЕР_3 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001829 від 23 лютого 2019 року.

Також, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вказаного транспортного засобу, зазначивши, що метою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, є збереження речових доказів, про що виклав відповідні доводи в поданому клопотанні та на їх підтвердження надав необхідні матеріали.

Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення, оскільки сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 16 лютого 2019 року НОМЕР_3 - може бути об`єктом кримінально протиправних дій, набутим кримінально протиправним шляхом, містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Вище наведеними обставинами спростовуються і доводи апелянта про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, а також про відсутність обґрунтованої підозри.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем транспортного засобу, то відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, вказані обставини не перешкоджають накладенню арешту на майна з метою збереження речових доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер транспортного засобу з 16 лютого 2019 року НОМЕР_3 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3461/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1