Дело № 183/761/19
№ 1-кп/183/849/19
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кореїз, м. Ялта, Автономна Республіка Крим, громадянина України, одруженого, має на утримання дитину 2018 р.н., середньою спеціальною освітою, працюючого водієм-охоронцем ПП «Безпека комплекс» без оформлення трудового договору, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-22.08.2018 р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.1 ст. 186 КК України до штрафу на користь держави в розмірі 1190,00 грн.;
-18.09.2018 р. Волноваським районним судом Донецької області за ч.4 ст. 407 КК України до позбавлення волі на строк 3 року, у відповідності до ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік.
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
20 листопада 2017 року між Міністерством Оборони України та ОСОБА_3 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на строк 3 (три) роки.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 141 (по стройовій частині) від 20 листопада 2017 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду навідника кулеметного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9,11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо утримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого Конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року - № 39 зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено частиною 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
12 листопада 2018 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
10 грудня 2018 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 12 листопада 2018 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини до 10 грудня 2018 року.
Дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_3 винним у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину, у відповідності до ст. 63 Конституції України, відмовився від надання показань, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється.
В судовому засіданні учасники кримінального провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за частиною ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_3 раніше судимий, вчинив злочин в період відбування покарання за попереднім вироком суду.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2018 року народження, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, нагороджений ювілейною медаллю «75 років 93 Окремій механізованій бригаді», є учасником бойових дій.
До обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, суд відносить повторне вчинення злочину
До обставини, що пом`якшує покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд відносить та враховує щире каяття ОСОБА_3 яке ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, та активне сприяння розкриттю злочину.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд, виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини 4 статті 407 КК України, у вигляді позбавлення волі, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та запобігання вчиненню нових злочинів.
Суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого приписів ст.ст. 75,76 КК України та звільнення його від покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення в період відбування покарання за попереднім вироком.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 394, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статі 407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Волноваського районного суду Донецької області від 18.09.2018 р. остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.
Строк відбування ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня початку відбуття покарання.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1