ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/915/19 Справа № 195/856/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року клопотання слідчого Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з начальником Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно було задоволено.
Накладено арешт на майно, у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення оглядів від 29.05.2019, а саме на автомобіль КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; причеп СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключі від запалення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, слідчий довів, що в даному випадку підставами для залучення вказаного майна послугувало те, що арешт даного майна, яке є об`єктом матеріального світу, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме могло бути знаряддям вчинення злочину, зберегти на собі його сліди, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів. Адже арешт майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, та процесуального статусу останнього.
Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року, оскільки про вказане судове рішення адвокату стало відомо лише 13.06.2018 року, після укладення договору про надання правової допомоги від 12.06.2019 року та перевірки відомостей на сайті Єдиний державний реєстр судових рішень, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно - KAMA3-53212 реєстраційний номер «АР86955АР»; причеп СЗАП- 8352 реєстраційний номер « НОМЕР_5 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключі від запалення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при залучені до матеріалів кримінального провадження №0000143 в якості речових доказів «автомобіля та причепа» слідчим порушено вимоги ст. 100 КПК України. Клопотання слідчого не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК.
В клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування, що майно (авто та причеп) може бути приховане власником, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене. Також, слідчим не наведено підстав, з яких арешт має бути застосований, шляхом заборони володіння та користування майном, з огляду на те, що провадження №0000211 розпочато, ухвалою слідчого від 07.07.2019 р. призначено експертизу з питань дослідження номерних агрегатів авто, з чим погоджується власник. Якщо при огляді встановлено розбіжність в номерних агрегатах це можливо встановити лише при проведені експертизи і саме з цим погоджується власник авто. Але це можливо провести протягом доби, направивши авто на експертизу та отримати слідчим висновок експерта.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання скаржником строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що адвокат ОСОБА_6 не був присутнім під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного скарження для останнього обчислюється з дня отримання ним копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.
Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що про існування даної ухвали йому стало відомо лише 13.06.2018 року, після укладення договору про надання правової допомоги від 12.06.2019 року, колегія суддів вбачає підстави для поновлення апелянту строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, полягає у тому, що 29.05.2019 року о 20:55 до чергової частини Томаківського відділення поліції надійшло повідомлення від співробітника ст. інспектора з ДНС Томаківського ВП НВ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_10 про те, що під час проведення оперативно-профілактичного відпрацювання було виявлено факт підробки номера кузова на автомобілі КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та на причепі марки СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».
29.05.2019 року в період часу з 21:30 до 23:00 слідчим СВ Томаківського ВП ОСОБА_11 з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення проведено огляд місця події, а саме місцевості по вул Ярослава Мудрого в смт. Томаківка Томаківського району, де був встановлений автомобіль КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з причепом марки СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_12 . В ході даного огляду, а саме порівнюючи номери кузова на автомобілі КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з номером шасі в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 було виявлено, що на рамі кузова автомобіля виявлений номер « НОМЕР_6 », однак відповідно до зазначеного свідоцтва номер шасі повинен бути « НОМЕР_7 », тобто під час огляду встановлено відсутність на рамі автомобіля КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в номері кузова цифри - «3». Крім того порівнюючи номери кузова на причепі НОМЕР_8 реєстраційний номер « НОМЕР_2 » з номером шасі в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 було виявлено, що табличка з номером шасі взагалі відсутня на причепі.
Виявлені невідповідності вузлів номерів шасі на автомобілі КАМАЗ-5321 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та причепі СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 » з номерами шасі в свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_9 та НОМЕР_4 вказують на факт заміни номерів вузлів транспортних засобів.
По вказаному факту 30.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 внесено відомості за ст. 290 КК України.
В ході проведення вказаного огляду місця події було виявлено і прийнято рішення про тимчасове вилучення автомобіля КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та причепу СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 » з свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_10 .
Постановою слідчого Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 30.05.2019 року вищезазначене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000211.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
З наданих матеріалів випливає, що слідчий Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, у якому просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення оглядів від 29.05.2019, а саме на автомобіль КАМАЗ-53212 реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; причеп СЗАП-8352 реєстраційний номер « НОМЕР_2 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключі від запалення у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном.
Так, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам можуть відігравати важливе значення під час проведення подальшого досудового розслідування, а також враховуючи необхідність встановлення інших знарядь вчинення злочину, які могли бути використані для вчинення злочину тощо та предметів злочину та призначення і проведення трасологічної експертизи відносно предмету злочину, а саме підтвердження факту підробки, заміни саме експертним шляхом, слідчим суддею цілком законно та обгрунтовано в даному випадку було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вказане у клопотанні тимчасово вилучене майно.
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаних речей, не допущення їх знищення, розтрати, приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу, може призвести до зазначених ризиків.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року.
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4