КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000889 від 20.12.2017 року., -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 та обрано до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 травня 2019 року включно.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 визначено заставу у в сумі 780 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 498 380 гривень (один мільйон чотириста дев`яносто вісім тисяч триста вісімдесят) грн., з покладанням на останнього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя відповідно по положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики ЄСПЛ, врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка підтверджується доданими до клопотання даними, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим врахувавши, дані що характеризують особу підозрюваного, в їх сукупності, а також врахувавши наявність ризику ймовірності переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати досудовому розслідування іншим чином, прийшов до висновку про наявність підстав вважати, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 55 457 349 гривень. Прокурор звертає увагу суду на те, що застосований слідчим суддею альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не співмірний із розміром збитків завданих кримінальним правопорушенням.

Окрім того прокурор додає, що судом в прийнятому рішенні не доведено обґрунтування щодо неприйняття окремих ризиків зазначених прокурором у клопотанні, а саме щодо можливості перешкоджання розслідуванню у кримінальному провадженню іншим чином та фактично не спростовано таких ризиків.

Прокурор додає, що судом в порядку статті 194 КПК України на ОСОБА_7 не було покладено обов`язок прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді за першою вимогою, а також не застосовано обов`язок здати на зберігання документи що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Не зобов`язано підозрюваного і носити електронний засіб контролю, а тому вказане не може сприяти уникненню ризику ухилення від слідства та суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на домашній арешт в певний період доби, або розглянути можливість зменшення застави до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення слідчого судді є необґрунтованим, оскільки слідчий суддя проігнорував доводи сторони захисту про те, що матеріали якими обґрунтовано клопотання органу досудового розслідування не доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, підозру у вчиненні яких йому висунуто. Наведені у повідомленні про підозру обставини жодним чином не вказують на наявність будь-яких протиправних дій ОСОБА_7 та складу злочину у його діях.

Додає, що суддя порушив вимоги статті 182 КПК України при обранні ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який на думку апелянта є завідомо непомірним та необґрунтованим. Також зазначає, що слідчий суддя не дослідив відомості що характеризують особу ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання в місті Києві,одружений, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, не судимий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, і просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляції прокурора, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000889 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

04 березня 2019 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Детектив Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 за погодженням із прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року задоволено та обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 травня 2019 року включно, із визначенням застави у розмірі 1 498 380 гривень (один мільйон чотириста дев`яносто вісім тисяч триста вісімдесят) гривень.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України..
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у платіжних дорученнях в іноземній валюті № 318 від 20.10.2015, № 102 від 05.04.2016, № 302 від 17.11.2016, № 325 від 30.11.2016; актом виконання робіт № 147 від 07.11.2016 за агентською (консультаційною) угодою № STE-17-A-09 від 09.04.2009; звітами комісіонера від 26.10.2015, від 18.11.2016, від 01.12.2016 за договором комісії № STE-1-2-Д/К-09-04/09-01 від 08.01.2009; довідкою спеціалістів Держаудитслужби від 08.05.2018 з додатками до неї; висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 08.05.2018 № 19/17-3/1/115-СЕ/18 з додатками до нього; висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9950/18-72 від 19.07.2018 з додатками до нього; показами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших свідків; іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.

Перевіряючи доводи клопотання детектива на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.

Доводи захисту про невірне визначення розміру застави, повинні бути перевірені шляхом звернення до слідчого судді із заявою про роз`яснення судового рішення, оскільки слідчий суддя визначив заставу з огляду на вимоги ч. 5 ст. 182 КПК України - у розмірі який перевищує визначений Законом розмір прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, при визначенні розміру застави, врахував конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, корисливий мотив, розмір заподіяної шкоди, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийшов до висновку про те, що даний випадок є виключним та застосував заставу у розмірі, що перевищує встановлений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір та забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що такий розмір застави не здатен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, та буде порушувати права підозрюваного, підстав вважати його необґрунтованим, як доводить прокурор, оскільки навіть явка підозрюваного до апеляційного суду спростовує такі доводи сторони обвинувачення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисників та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року, якою задоволено клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 та обрано до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 травня 2019 року включно, з можливістю внести заставу в розмірі 1 498 380 (один мільйон чотириста дев`яносто вісім тисяч триста вісімдесят)гривень , з покладанням на останнього в разі внесення застави обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України - залишити без змін.

Апеляційні скарги кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2043/2019 Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_14
Доповідач: ОСОБА_1