1Справа № 335/5828/19 1-кп/335/623/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , представника потерпілих: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 , захисника: ОСОБА_6 , перекладача: ОСОБА_7 , провівши в залі суду судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000161 від 02.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кохб, Тавужської області, Вірменія, громадянина Вірменії, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкав на момент затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.135, ч.3 ст.286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 02.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.135, ч.3 ст.286 КК України.

Судом на обговорення учасників процесу в порядку ст. 331 КПК України поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись при цьому на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися і підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 відсутні.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, після скоєння злочину втік з місця пригоди, існують ризики переховування обвинуваченого від суду, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і ці ризики з часу обрання цього запобіжного заходу не змінилися.

Представник потерпілих просить суд продовжити дію запобіжного заходу, оскільки існують ризики переховування від суду.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 проти продовження строків дії запобіжного заходу заперечує, просить суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із позбавлення волі, а саме, на заставу або особисту поруку адвоката ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_5 з приводу даного питання думку висловити не побажав.

Заслухавши думку учасників з цього питання, суд дійшов висновку про необхідність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України , під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1, п.п.1,2,3,4 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення слідує, що у справах, де особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений у ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні, у тому числі, тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, пов`язаного із позбавленням життя двох людей, після вчинення ДТП, згідно обвинувального акта, не вжив жодних заходів, направлених на надання допомоги потерпілим, покинув місце пригоди.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд вважає, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений буде вживати заходів для переховування від суду. Про рівень такого ризик свідчить також його процесуальна поведінка під час досудового розслідування, оскільки ОСОБА_5 не з`явився на розгляд клопотання до слідчого судді і покинув м. Запоріжжя, після звільнення з СІЗО порушив покладений на нього обов`язок.

Обвинувачений не має постійного місця роботи, є громадянином іншої держави, не має жодних соціальних зв`язків на території України, не має стабільного доходу, постійного зареєстрованого місця проживання на території України. Ці обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого стійких сімейних та соціальних зв`язків за місцем розгляду кримінального провадження та може бути передумовою для здійснення спроб переховування від суду.

Ці обставини, а також суспільний резонанс справи, в сукупності, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, він буде переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, та у такий спосіб істотно перешкоджати розгляду кримінальному провадженню.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Враховуючи наявні ризики, встановлені судом, які станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити ненастання цих ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого,а тому приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які наведено у судовому засіданні, є недостатнім для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави, і на переконання суду, не зможе забезпечити ненастання цих ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

При цьому судом встановлено, що запобігання наведених вище ризиків становить суспільні інтереси, які полягають в забезпеченні правопорядку, відправлення кримінального судочинства та встановлення істини у справі. Ці інтереси мають превалююче значення та переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Також це цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними станом на час судового засідання, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Посилання захисника ОСОБА_6 про непричетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, на даній стадії розгляду є передчаними, оскільки оцінку доказам, які зібрані органом досудового розслідування суд, у відповідності до вимог ст. 89 КПК України, вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого і невеликої тяжкості злочину, за вчинення яких передбачено покарання, у тому числі за ч.3 ст.286 КК України виключно у виді позбавлення волі, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, відповідає особі обвинуваченого та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, і на думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_5 , а тому приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою, а тому клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню і суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки раніше закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження з об`єктивних причин не надається можливим.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого прокурором клопотання, необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк до 17.11.2019 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177,183,331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та вважати продовженим на 60 днів до 17 листопада 2019 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у семиденний строк з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1