КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2237/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 212 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У х в а л а

Іменем України

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Придніпровським районним судом м. Черкас матеріали кримінального провадження №0000249 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0000249 щодо ОСОБА_8 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_13 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000249 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, повернуто прокурору.

Приєднано до матеріалів кримінального провадження висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи № 152/02-19 від 11.02.2019 року.
Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року на грошові кошти у безготівковому вигляді на загальну суму 3 274 877 гривень, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «Фім-Транс» (), а саме:
№ НОМЕР_1 (долар США) в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005);
№ НОМЕР_2 (українська гривня) АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005);
№ НОМЕР_3 (українська гривня) АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005);
№ НОМЕР_4 (українська гривня) в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005);
№ НОМЕР_5 (українська гривня) в ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» (МФО 380689);
№ НОМЕР_6 (українська гривня) ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» (МФО 380689).
№ НОМЕР_7 (українська гривня) в АТ «ПIРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658);
№ НОМЕР_8 (долар США) АТ «ПIРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658);
№ НОМЕР_9 (долар США) АТ «ПIРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658);
№ НОМЕР_8 (українська гривня) в АТ «ПIРЕУС БАНК МКБ» (МФО 300658);
№ НОМЕР_10 (українська гривня) в ПАТ КБ «ФIНАНСОВА IНIЦIАТИВА» (МФО 380054);
№ НОМЕР_11 (долар США) в ПАТ КБ «ФIНАНСОВА IНIЦIАТИВА» (МФО 380054);
№ НОМЕР_11 (українська гривня) в ПАТ КБ «ФIНАНСОВА IНIЦIАТИВА» (МФО 380054), та грошові кошти, які в подальшому надходитимуть на вказаний рахунок..

Зокрема, в обґрунтування свого рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції зазначає, що згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. Пунктом 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення, проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не містить посилання на визначені ч.1 ст. 91 КПК України фактичні обставини - час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими і які відносять до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Також суд вказує на те, що в обвинувальному акті відсутнє чітко сформульоване обвинувачення, а саме зазначено, що слідству не вдалось встановити обставини, час та місце вчинення злочину, також зазначено, що ОСОБА_8 створила видимість проведення фінансово-господарських операцій, за результатами яких штучно сформувала податковий кредит та зависила валові витрати підприємства, використовуючи реквізити суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками фіктивності - ТОВ «Мікас Плюс» та ТОВ «Востокторгсервіс». Також в обвинувальному акті вказується, що видимість надання комплексу транспортно-експедиційних послуг вчинили невстановлені особи від імені ТОВ «Мікас Плюс» та ТОВ «Востокторгсервіс», та відсутні жодні вказівки на те, що вони діяли у змові з ОСОБА_8 , або за її вказівками.
На переконання суду, посилання прокурора, зокрема, на те, що підписання ОСОБА_8 документів із вказаними підприємствами від імені ТОВ «Фім-Транс», а також на надання вказівок (не відомо у якій формі) бухгалтеру про оплату наданих послуг не можуть свідчити про створення нею видимості проведення фінансово-господарських операцій, оскільки згідно тексту обвинувального акта зазначені операції були проведені фактично.
Також суд вказує на те, що всупереч приписам ст. 91, 291 КПК обвинувальний акт не містить конкретних відомостей про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, а також, не містить причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та суспільно-небезпечними наслідками, оскільки відповідно до обвинувального акту видимість надання послуг створили невстановлені особи, а не обвинувачена.

Таким чином, на переконання суду, формулювання обвинувачення у даному випадку не узгоджується із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 212 КК України, а відтак, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме, вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинуваченому, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, конкретне обвинувачення у вчиненні відповідного злочину фактично не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім цього, суд першої інстанції зазначає, що використаний прокурором обвинувальний ухил по тексту обвинувального акту не відповідає загальним засадам кримінального судочинства, оскільки в обвинувальному акті викладено таке твердження: «Таким чином, ОСОБА_8 , своїми умисними діями, що виразились в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинених службовою особою підприємства незалежно від форми власності, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету грошових коштів в особливо великих розмірах, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 212 КК України», тобто сторона обвинувачення впевнено заявляє про доведену вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення ще до вирішення цього питання у судовому порядку. Відтак, на переконання суду першої інстанції, обвинувальним актом фактично було не висунуто обвинувачення, а констатовано факт вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, що безсумнівно є порушенням стороною обвинувачення презумпції невинуватості, що свідчить, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 5 ст. 17 КПК України і підлягає поверненню прокурору.

Також суд першої інстанції зазначає, що обвинувальний акт в рамках кримінального провадження № 0000249 (справа № 757/15186/17-к) вже повертався прокурору ухвалою суду від 28.07.2017 р., однак прокурором не було усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду, а повернуто обвинувальний акт з аналогічним текстом. Повторно отриманий судом обвинувальний акт від 30.11.2017 був складений не прокурором ОСОБА_7 , а слідчим слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_14 , проте в даному провадженні обов`язок доопрацювання обвинувального акту покладено на прокурора, який відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України може складати обвинувальний акт самостійно. Відтак, прокурор мав скласти обвинувальний акт самостійно, оскільки КПК не надає слідчому права приймати процесуальні рішення після завершення досудового слідства.

Суд зазначає, що з метою усунення недоліків обвинувального акту, який було повернуто судом, слідчим СУФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києва ОСОБА_14 було складено обвинувальний акт від 30.11.2017 року. Проте, досудове розслідування кримінального провадження № 0000249 було завершене 13.03.2017 і до визначених КПК повноважень слідчого не відноситься прийняття процесуальних рішень після завершення досудового розслідування на стадії судового провадження, а відтак повторно складати обвинувальний акт мав прокурор особисто, що, на переконання суду, свідчить, що обвинувальний акт від 30.11.2017 було складено не уповноваженою посадовою особою, так як слідчий СУФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києва станом на момент складення обвинувального акту не був слідчим органу досудового розслідування.

Крім цього суд зазначає, що з набранням чинності 01 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату України» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, яким із Податкового кодексу України виключено Розділ XVIII-2 «Податкова міліція» - слідчі податкової міліції були позбавлені будь-яких повноважень, в т. ч. і повноважень на ведення досудового слідства відповідно.

Також судом встановлена неповнота та недостовірність даних, зазначених в поданому суду реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки в розділі 1 реєстру матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам відсутня інформація про таку процесуальну дію, як внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, дата та час цієї дії. В той час в розділі 3 реєстру матеріалів досудового розслідування під №№ 7, 8, 9 міститься недостовірна інформація про строк дії прийнятих слідчим суддею ухвал про арешт майна, які не вичерпують свою дію у зазначені в реєстрі дати.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2019 у справі №591/7279/17-к, якою повернуто обвинувальний акт прокурору у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249 від 23.11.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.212 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Прокурор зазначає, що апеляційна скарга вноситься з підстав неповноти судового розгляду, зокрема, судом відхилено клопотання учасника судового провадження про вчинення процесуальних дій.

Крім цього, апелянт вказує на те, що при винесенні рішення, суд, на підставі ст. 376 КПК України обмежився складанням і проголошенням її резолютивної частини та визначив дату складання та оголошення повного тексту - 10.06.2019 р. о 08 год. 50 хв., чим порушив вимоги ч. 2 ст. 376 КПК України, якою встановлено, що повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження, чим унеможливив подачу обґрунтованої скарги, у зв`язку із неможливістю вивчення її повного тексту.

Прокурор зазначає, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2018 за наслідками проведеного підготовчого судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору та направлено обвинувальний акт до Апеляційного суду Сумської області для визначення підсудності. В свою чергу Апеляційним судом Сумської області до Касаційного кримінального суду Верховного суду направлено подання про направлення кримінального провадження до іншого суду відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України. Рішенням Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.02.2018 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено до Печерського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

03.06.2019 року, під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні головуючим було поставлено серед інших питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта: прокурор вважав необхідним призначити судовий розгляд, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, захисником заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку із не конкретизацією викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення. Крім того, захисник вважав необхідним повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із відсутністю у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей щодо наявності повноважень у слідчого та прокурора, а саме постанов про призначення слідчого та прокурора, який складав та затверджував обвинувальний акт. Крім того, захисник вказав про відсутність повноважень у слідчих підрозділів органів доходів і зборів, а відтак і повноважень слідчого при складанні обвинувального акта. Обвинуваченою підтримана позиція захисника.

За результатами проведення підготовчого судового засідання клопотання захисника було задоволено, обвинувальний акт повернуто прокурору.

На переконання прокурора, обвинувальний акт відповідає вимогам пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому вказані найменування кримінального правопорушення, номер Єдиного реєстру досудових розслідувань з зазначенням дати внесення відомостей та кваліфікація кримінального правопорушення, повне прізвище, ім`я, по батькові, дата, місце народження, місце проживання та громадянство обвинуваченого, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення із зазначенням часу, дати, місця та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, вказана правова кваліфікація із зазначенням статті та частини статті з посиланням на положення закону відповідно до Кримінального кодексу України, вказано про відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зазначено про відсутність шкоди завданої кримінальним правопорушенням, вказана дата, місце складення обвинувального акту та його затвердження, прізвище ім`я, по батькові та посада слідчого який склав обвинувальний акт та прокурора який його затвердив.

Також прокурор вказує на те, що відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Вказану позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» за № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012. Інших підстав для повернення обвинувального акту КПК України не передбачено, а тому, на переконання апелянта, рішення суду про повернення обвинувального акта з підстави не конкретизації викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими є необгрунтованим та таким, що суперечить вимогам закону.

На апеляційну скаргу прокурора, захисником обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_13 подано заперечення, в яких захисник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Сторона захисту зазначає, що подана прокурором скарга датована 04.06.2019 року та не містить конкретних посилань на будь-які порушенняприписів процесуального закону, і не тільки тому, що ухвала таких порушень не містить, а також тому, що прокурор недбало поставився до виконання власних обов`язків, подавши скаргу 04.06.2019 року, оскільки повний текст оскарженої ухвали складено лише 10.06.2019 року,мотиви винесення ухвали містяться саме в цьому тексті, і не враховувались прокурором під час складання та подання апеляційної скарги.
На переконання захисника, доводи прокурора про порушення суддею вимоги статті 376 КПК України щодо строків складення повного тексту ухвали, що, на переконання не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного кримінально- процесуального законодавства, оскільки як вбачається з матеріалів справи вступна та резолютивна частини оскаржуваної ухвали проголошена в судовому засіданні 03.06.2019 року та повідомлено учасників справи, що повний текст буде виготовлено 10.06.2019 року.

Адвокат ОСОБА_13 зазначає, що вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 03.06.2019 (понеділок), п`ятиденний строк на складення повного тексту ухвали розпочинається з 04.06.2019 (вівторок) та відповідно припадає на 08.06.2019 (субота) - вихідний день, в зв`язку з чим суддею у відповідності до вимог статті 115 КПК України вірно вказано, що повний текст ухвали буде складено саме 10.06.2019, оскільки вказаний день є наступним робочим днем після вихідного дня на який припадає закінчення п`ятиденного строку для складення повного тексту ухвали.
На думку захисника, навіть за наявності порушення строку складення повного тексту, таке порушення не може бути підтвердженням помилковості висновків, викладених в самій ухвалі і тим більше не може бути підтвердженням відповідності обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурор захисник зазначає, що вона не відповідає вимогам статті 396 КПК України.

Сторона захисту стверджує, що повертаючи обвинувальний акт прокурору в оскаржуваній ухвалі чітко вказано, які саме недоліки містяться в ньому та які порушення було допущені при його складені, однак прокурор, подаючи скаргу на ухвалу суду та зазначаючи, що вона є незаконною та необґрунтованою, не наводить жодних обставин, які б це підтвердили. Більш того, прокурор не спростовує викладені в ухвалі факти, які стали підставою для повернення обвинувального акту, але лише формально посилається норми КПК України, якими встановлено вимоги до акту та не проводить співставлення, на підтвердження своєї позиції, тих обставини, які містяться в акті, що поданий ним до суду із тими, які мають бути зазначені в акті у відповідності до вимог статті 291 КПК України.

Адвокат ОСОБА_13 вказує на те, що прокурор в апеляційній скарзі не заперечує проти висновків, не спростовує їх, оскільки, на переконання сторони захисту, вказані недоліки обвинувального акту дійсно в ньому містяться і мають бути усунуті, що відповідно і стало підставою для повернення його прокурору.

На переконання захисника, зазначена в оскаржуваній ухвалі правова позиція суду першої інстанції повністю відповідає усталеній судовій практиці національних судів, включаючи практику Верховного суду України, та практиці Європейського суду з прав людини.

В решті, адвокат ОСОБА_13 , повністю погоджуючись з доводами суду, наведеними в оскаржуваній ухвалі, заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просить ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувавши ухвалу в повному обсязі, зважаючи на те, що підстав для повернення обвинувального акта не було, а інші питання, вирішені ухвалою суду, не могли бути вирішені одночасно з прийняттям рішення про повернення обвинувального акта, пояснення захисника та обвинуваченої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись за законність та обґрунтованість постановленого судом першої інстанції судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідування.
Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, а саме:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Аналіз наведених норм кримінального процесуального закону дає підстави стверджувати, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч.2 ст.291 КПК України.
При цьому, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення немає будь яких застережень чи вимог.
Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно, формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор. Спосіб же викладення формулювання обвинувачення може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який відповідно, до вимог ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як убачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що, суд першої інстанції своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору обґрунтував тим, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки воно викладене не конкретно і не містить обставин, що підлягають доказуванню, відповідно до вимог ст. 91 КПК України; не зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення, та причино наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та суспільно - небезпечними наслідками, а також те, що формулювання обвинувачення у даному випадку не узгоджується із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 212 КК України.
На думку колегії суддів, такі посилання суду не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки цим самим суд на стадії підготовчого судового засідання фактично вдався до оцінки висунутого обвинувачення, що має здійснюватися виключно після дослідження доказів під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Більш того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказує про те, що з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 створила видимість проведення фінансово-господарських операцій, за результатами яких штучно сформувала податковий кредит та зависила валові витрати підприємства, використовуючи реквізити суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками фіктивності - ТОВ «Мікас Плюс» та ТОВ «Востокторгсервіс». Також в обвинувальному акті вказується, що видимість надання комплексу транспортно-експедиційних послуг вчинили невстановлені особи від імені ТОВ «Мікас Плюс» та ТОВ «Востокторгсервіс», та відсутні жодні вказівки на те, що вони діяли у змові з ОСОБА_8 , або за її вказівками. Проте, на переконання суду першої інстанції, посилання прокурора, зокрема, на те, що підписання ОСОБА_8 документів із вказаними підприємствами від імені ТОВ «Фім-Транс», а також на надання вказівок (не відомо у якій формі) бухгалтеру про оплату наданих послуг не можуть свідчити про створення нею видимості проведення фінансово-господарських операцій, оскільки згідно тексту обвинувального акта зазначені операції були проведені фактично.
Такими твердженнями суду першої інстанції, також надана оцінка висунутому обвинуваченню щодо ОСОБА_8 , що є недопустимим на стадії підготовчого судового засідання, і не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Зазначення судом про порушення права на захист ОСОБА_8 також не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки такі порушення повинні оцінюватись судом під час судового розгляду кримінального провадження через призму порушення або дотримання прав обвинуваченої, та у зв`язку з цим мають оцінюватись докази з точки зору їх допустимості.
Посилання суду на те, що обвинувальним актом фактично не було висунуто обвинувачення, а констатовано факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на думку колегії суддів взагалі є безпідставними, оскільки, відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. А тому, такі посилання суду також не свідчать про будь які недоліки обвинувального акта, які би могли бути підставою для його повернення прокурору. Як і не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору будь яка невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України, оскільки вимогами ст. 314 КПК України чітко передбачено, що підставою для повернення обвинувального акта є лише невідповідність самого обвинувального акта вимогам ст. 314 КПК України, а не його додатків.
Питання ж про повноважність слідчого чи прокурора на складання повторного обвинувального акта, на повноважність слідчих податкової міліції на ведення досудового слідства у зв`язку з набранням чинності 01 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату України» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, яким із Податкового кодексу України виключено Розділ XVIII-2 «Податкова міліція», також повинні перевірятись під час судового розгляду кримінального провадження, та, відповідно, не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Твердження суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт в рамках кримінального провадження № 0000249 (справа № 757/15186/17-к) вже повертався прокурору ухвалою суду від 28.07.2017 р., з тих же підстав, і повернувся без усунення недоліків, вказаних судом є безпідставними, та також не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки з ухвали суду від 28.07.2017 року вбачається, що обвинувальний акт дійсно повертався судом прокурору, проте, не у зв`язку з встановленими судом недоліками обвинувального акта, а виключно за клопотанням прокурора, та відповідно, будь - яких недоліків обвинувального акта в цій ухвалі судом не зазначалось.

Все вищенаведене свідчить про те, що повертаючи даний обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції допустив порушення вимог п.3 ч.3 ст. 314 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими.
Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції, всупереч вимогам Кримінального процесуального закону одночасно з рішенням про повернення обвинувального акта прокурору прийнято рішення про долучення до матеріалів провадження висновку експерта та про скасування арешту з майна, оскільки, положеннями ст. 314 КПК України передбачено, що після виконання вимог, передбачених ст.ст. 324-345 КПК України, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, та за результатами проведення підготовчого засідання має право прийняти серед іншого, зокрема, рішення про повернення обвинувального акта.
Відповідно до вимог ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду, в тому числі шляхом вчинення дій, необхідних для підготовки до судового розгляду, розгляд клопотань тощо, і після завершення підготовки до судового розгляду постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
Наведені вище норми права свідчать про те, що при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд, в силу вимог та положень ст. 314 КПК України, не міг розглядати клопотання захисника про долучення висновку експерта та про скасування арешту з майна, адже, підготовки до судового розгляду в порядку ст. 315 КПК України не проводив, а тому, і рішення про долучення до матеріалів провадження висновку експерта та про скасування арешту з майна прийняті з порушенням вимог КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, зазначені вище порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 212 КК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів відмічає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 376 КПК України під час проголошення судового рішення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 03.06.2019 (день тижня - понеділок). Відповідно, п`ятиденний строк на складення повного тексту ухвали розпочинається з 04.06.2019 (день тижня - вівторок), та з урахуванням вимог статті 115 КПК України закінчується 08.06.2019 (субота), який є вихідним днем. Тому, суддею, згідно з вимогами статті 115 КПК України вірно зазначено, про складання та проголошення повного тексту ухвали 10.06.2019, оскільки вказаний день є наступним робочим днем після вихідного дня на який припадає закінчення п`ятиденного строку для складення повного тексту ухвали.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4