ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2131/18 Номер провадження 11-сс/814/689/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представника скаржника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та будинок розташований на ній, які на праві власності належать ОСОБА_8 з забороною відчужувати дане майно.
Мотивуючи рішення, слідчий суддя послався на положення ст. 170 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді щодо накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,15 га, житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності їй, та постановити нову ухвалу, якою в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно відмовити.
Посилається на те, що в ухвалі слідчого судді та клопотанні слідчого не має жодного доказу в обґрунтування того, що земельна ділянка та будинок є речовими доказами, а тому для зберігання потрібно їх арештувати.
В клопотанні слідчий не зміг довести вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та співрозмірність накладення арешту на належне їй на праві власності майно. Вказує, що жодного відношення до кримінального провадження не має.
Крім того зазначає, що слідчим не доведено мету та завдання арешту майна, а суд не з`ясував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вважає, що арешт не може накладатися на майно особи, яка не є підозрюваним, а накладений арешт перешкоджає законному використанню земельної ділянки та будинку.

Позиції інших учасників судового провадження.
Представник скаржника ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній. Представник потерпілого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення слідчого судді законним та вмотивованим.

Мотиви суду.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається задля досягнення певної мети. Слідчим у клопотанні метою для арешту майна зазначено збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та, в цьому випадку, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати перш за все обставин, передбачених ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.
З`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Під час апеляційного розгляду встановлено, СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області проводить досудове розслідування кримінального провадження № 0000445 від 13.09.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до фабули зазначено, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_11 .
Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, слідчий вказав на наявність підстави вважати, що ОСОБА_10 за попередньою домовленістю зі своєю дружиною ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 могли вчинити відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, а вказані земельна ділянка і будинок, які на даний час на праві власності належать ОСОБА_8 , є предметом злочину та речовим доказом у кримінальному провадженні та з метою збереження та невідчудження необхідно накласти на них арешт.
Слідчий в клопотанні, погодженого прокурором, зазначає, що 13.09.2016 СУ ГУНП в Полтавській області внесені відомості до ЄРДР за №0000445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та 02.07.2018 передані для подальшого досудового розслідування до СВ Полтавського РВП.
В ході розслідування встановлено, що у 2013 році ОСОБА_11 домовився із ОСОБА_10 про продаж належного йому недобудованого будинку із земельною ділянкою в АДРЕСА_1 . За домовленістю ОСОБА_10 повинен відразу віддати частину коштів, а ОСОБА_11 за вказані кошти добудувати будинок та ввести в експлуатацію, при цьому ОСОБА_11 повинен був при передачі першої частини коштів укласти договір купівлі-продажу належної йому вищевказаної земельної ділянки з ОСОБА_8 . Остаточна вартість будинку була обумовлена в сумі 180 тисяч доларів США. Також ОСОБА_10 повідомив, що у разі якщо коштів у нього не вистачатиме, він передасть у власність ОСОБА_11 належну його дружині ОСОБА_8 однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .
13 грудня 2013 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 був укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Після укладення даного договору ОСОБА_10 передав ОСОБА_12 85200 доларів США для завершення будівельних та ремонтних робіт.
У 2014 році ремонт будинку було завершено і ОСОБА_10 разом із сім`єю почав проживати в ньому.
12.01.2016 ОСОБА_10 на виконання домовленості передав ОСОБА_11 ще 93 тисячі гривень. Після цього перестав виплачувати кошти.
Разом з цим, ОСОБА_11 стало відомо, про те, що квартира по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 не належить.
Відповідно до долучених до матеріалів клопотання доказів вбачається наступне.
13.09.2016 року до ЄРДР №0000445 внесено відомості про те, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_11 (а.с.3).
Згідно договору купівлі-продажу від 10.12.2013 ОСОБА_8 придбала у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер :01:001:0558 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно протоколів допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 які повідомили, що у 2010 році на замовлення ОСОБА_11 виконували різні роботи по будівництву будинку за адресою в с. Гожули Полтавського району.
Із показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачається, що у 2013 році вони робили внутрішні ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_1 . Разом із замовником ОСОБА_11 приїздив ОСОБА_10 який оглядав хід робіт.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Аналізуючи зазначені у клопотання підстави для накладення арешту на земельну ділянку та будинок, належні ОСОБА_8 , а також наявні у кримінальному провадженні докази, колегія суддів приходить до висновку про недотримання слідчим суддею вимог кримінально-процесуального законодавства та ухваленні помилкового рішення.
Статтею 132 КПК України визначені загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Зокрема у п. 1 ч. 3 даної статті визначений обов`язок слідчого судді з`ясувати наявність обґрунтованої підозри, тобто з поданих матеріалів можна зробити обґрунтоване припущення щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що для забезпечення дієвості кримінального провадження необхідне застосування заходів забезпечення цього провадження.
Із матеріалів долучених до клопотання та матеріалів кримінального провадження №0000445 вбачається, що відсутні будь-які докази на підтвердження домовленості між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про остаточну вартість будинку в сумі 180 тисяч доларів США.
Матеріали провадження не містять розрахунків збитків, спричинених ОСОБА_11 , та не вказано про це у клопотанні слідчого.
Також у матеріалах провадження відсутня вартість арештованого майна, що не дає можливості оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності.
Окрім того, у клопотання слідчого вказано, що ОСОБА_10 за попередньою домовленістю із своєю дружиною ОСОБА_8 , зловживаючи довірою ОСОБА_11 могли вчинити відносно останнього кримінальне правопорушення. Натомість, як видно із витягу з ЄРДР, інформація в реєстр щодо можливого правопорушення внесена лише щодо ОСОБА_10 . З того ж витягу, а також із заяви ОСОБА_11 вбачається, що останній заявляє про спричинення йому збитків саме у заволодінні грошовими коштами, а не у заволодіння будинком і земельною ділянкою, а тому доводи слідчого у клопотання проте, що будинок і земельна ділянка є предметом злочину - не ґрунтується на матеріалах провадження.
Слід звернути увагу на те, що цивільний позов за плином трьох років у кримінальному провадженні на сьогодні не заявлено.
Як пояснив представник ОСОБА_11 у судовому засідання адвокат ОСОБА_6 , цивільний позов не був заявлений з тих підстав, що заявник немає доказів, що підтвердили б домовленість ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про придбання останнім будинку із земельною ділянкою саме за 180 тисяч доларів США.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення слідчого судді необґрунтованим та невмотивованим, оскільки за змістом воно містить лише перелік законодавства, що передбачає підстави та порядок звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно. У зв`язку з цим, апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до задоволення, а рішення слідчого судді слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2018 року про накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та будинок, розташований на ній, які на праві власності належать ОСОБА_8 із забороною відчужувати дане майно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна а саме: земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та будинок, розташований на ній, які на праві власності належать ОСОБА_8 із забороною відчужувати дане майно відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4