УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку 10.09.2019, в рамках кримінального провадження № № 0000058 внесеному до ЄРДР 13.03.2019, в ході якого виявлено та вилучено майно, яке є предметом кримінального правопорушення, за фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання слідчого ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором, про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 13.03.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ДП «Ензим» (м. Ладижин, вул. Хлібозаводська, буд. 2), спеціалізується на виробництві біопрепаратів для рослинництва, тваринництва, навколишнього середовища, ферментів для харчової та легкої промисловості, фармацевтичних препаратів.

З метою мінімізації податкового навантаження та виведення грошових коштів (об готівка) продукція по собівартості реалізується на підконтрольні підприємства ТОВ «Торговий дім «Ензим», ТОВ «Торговий Дім «Ензим-Агро», ТОВ «Ензим Біотех», та ТОВ «Ензим Трейдінг» та інші.

Вказані структури здійснюють реалізацію продукції за ринковою ціною на внутрішній ринок та Експортують за кордон з подальшим відшкодуванням ПДВ з Державного бюджету. З метою зменшення податкового навантаження та виведення коштів в «тінь» для власних потреб протягом 2015-2019 років проводяться операції, які імітують надання фізичними особами підприємцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 різного роду послуг за методологічне чи інформаційне супроводження або надання посередницьких послуг тощо.

Надалі, описані фізичні особи-підприємці після надходження грошових коштів на їх розрахункові рахунки відкриті у АТ «Сбербанк» без фактичного виконання робіт чи надання інших послуг, знімають їх під виглядом чистого доходу підприємця.

Проведеними у ході слідства слідчими, процесуальними діями встановлено, що такі фізичні особи не могли надавати послуги чи роботи згідно вилучених документів, оскільки займаються зовсім іншим родом діяльності, відсутні на території Вінницької області чи взагалі знаходяться за кордоном.

4.09.2019 слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області надано дозвіл на проведення обшуку у нежитлових приміщеннях 3-го поверху будівлі за адресою: м. Вінниця, вул. Гоголя, 30/2, де фактично знаходяться ТОВ «Торговий дім «Ензим», ТОВ «Торговий дім «Ензим-Агро», ТОВ «Ензим Біотех» та ТОВ «Ензим Трейдінг».

На підставі вище вказаної ухвали 10.09.2019 проведено обшук у ході якого виявлено та вилучено речі та документи, які зазначені в ухвалі слідчого судді дозвіл на відшукання яких надано, а також ті, які прямо не визначені ухвалою, однак мають значення доказів у кримінальному провадженні, та за їх допомогою можливо встановити обставини вчинення злочину.

З метою арешту вилучених речей та документів 12.09.2019 до Вінницького міського суду Вінницької області подано клопотання про арешт вилученого у ході обшуку майна.

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_12 , 16.09.2019 у ході розгляду зазначеного клопотання про арешт майна встановив, що слідчим не вказано хто є власником вилученого майна на яке необхідно накласти арешт, які вилучено на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_13 від 4.09.2019 про обшук, тому клопотання повернуто для усунення недоліків.

Проведеними слідчими (процесуальними) діями встановлено, що документи які необхідно арештувати були виготовлені від імені фізичних та юридичних осіб, по відображених господарських операціях, та вони є фактичними їх власниками.

Вилучені у ході обшуку документи мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також важливе значення для всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження за допомогою яких шляхом проведення слідчих (процесуальних) дій, судових експертиз можливо встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що надасть змогу встановити особу (осіб) причетну до його вчинення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 171, 172, 236 КПК України, слідчий просив суд клопотання задовольнити.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав за обставин викладених у ньому.

Представник в судовому засіданні заперечив проти клопотання, слідчому судді пояснив, що підстави для накладення арешту на майно відсутні.

Слідчий суддя вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні обґрунтовані докази в підтвердження того, що вилучені під час обшуку документи мають відношення до кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а також обґрунтування, відношення даних документів та майна до кримінального провадження та необхідність, підстави накладення арешту на дане майно.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що вилученні органом досудового розслідування документи повністю паралізували роботу ТОВ «ЛДЦ «АГРОПРОФ».

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна досить обґрунтована підозра.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертався із клопотанням.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що слідчим не доведено необхідності такого арешту з посиланням на належні, допустимі докази, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку 10.09.2019 нежитлових приміщень третього поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № № 0000058 внесеному до ЄРДР 13.03.2019, в ході якого виявлено та вилучено майно, яке є предметом кримінального правопорушення залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя