Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/653/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0001965за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - захисника ОСОБА_9 , на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого в ТОВ «Мастер-Пак», одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнано винним і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, пом`якшивши обвинуваченому покарання на підставі ст.69, 75 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що потерпіла ОСОБА_8 та він в судовому засіданні не оспорювали кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та докази по справі. Так, в ході судового розгляду справи обвинувачений повністю відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду. Також обвинувачений, в той час, коли син потерпілої ОСОБА_11 перебував після отриманих тілесних ушкоджень в лікарні, надавав фінансову допомогу для придбання ліків для його лікування. Вказує, що суд не прийняв до уваги наявність двох пом`якшуючих обставин - щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій шкоди, що є підставою для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання. Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, має сім`ю, позитивно характеризується. Тому призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого і є надто суворим.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , посилаючись на ті ж самі мотиви просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст.69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, застосувавши ст.69 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, мотивуючи тим, що як свідчить позиція ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції, та його позиція озвучена ним після винесення вироку, він вину у скоєнні інкримінованого ним злочину визнав повністю, та в скоєному щиро розкаявся. Висновок про часткове визнання ним вини зроблено тому, що останній не зміг чітко пояснити чому, та за яких обставин він скоїв злочин, однак його особисте відношення до скоєного однозначне - це повне визнання вини, та розкаяння у скоєному. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обвинувачений не мав прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому чи на його вбивство, як це зазначено в довідці про причини смерті потерпілого ОСОБА_11 . Обвинувачений не знав потерпілого та не мав причини з ним конфліктувати, не вчиняв напад першим. У нього не було мотивів для заподіяння смерті чи тяжких тілес ушкоджень потерпілому. Фактично, обвинувачений був спровокований на агресивні дії щодо потерпілого. Крім того, судом при призначені покарання не враховано те, що обвинувачений має достатньо великі проблеми із здоров`ям, що зафіксовано неодноразовими переносами судових засідань за станом здоров`я.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 08 липня 2017 року в період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. перебував поблизу торгівельного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 40 років Перемоги, буд. 12. Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 зустрів раніше йому незнайомого ОСОБА_11 . В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 наніс не менше 2 ударів кулаками правої руки по голові в ліву частину обличчя ОСОБА_11 , від яких останній впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 не менше 4 цілеспрямованих ударів руками та ногами у взутті по голові та тулубу останнього, який перебував в цей час на землі в положенні на спині лежачі. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку в правій тім`яно-скроневій ділянці, крововиливів у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні у лобно-тім`яній ділянці справа, садна на лобі справа та зліва, гематому правого вуха, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в реанімаційному відділенні Міського комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська лікарня № 1 м. Олександрії».
Заслухавши доповідача, представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 , який підтримав подані апеляційні скарги, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора у кримінальному провадженні, який заперечив проти доводів всіх апеляційних скарг та просив їх залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України та доведеність його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні в апеляційних скаргах ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд вирок суду у цій частині не перевіряє.

За таких обставин міськрайонний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст.121 ч.2 КК України як вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується тверджень апеляційних скарг захисника, потерпілої та представника потерпілої про надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів вважає їх також безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, враховував ступінь тяжкості злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким та індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння виходячи з конкретних обставин його вчинення; критичне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого та наявність прагнення до відшкодування збитків, завданих потерпілому; відсутність обставин, які обтяжують покарання та пом`якшують покарання; позицію потерпілої, яка просила для обвинуваченого менш суворе покарання; дані про особу винуватого, котрий раніше не судимий, мав місце роботи, характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, одружений, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів.

Зваживши вказані обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, за відсутності альтернативного в законі, визначивши його розмір, наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України, що достатньо обґрунтував у вироку.

Всі обставини, на які звертає увагу захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання. Поведінка потерпілого під час злочинного посягання, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, правильно встановлених судом, не може вважатися неправомірною, а тому жодним чином не зменшує ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим діяння та ще й з такими наслідками для потерпілого.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.
Апеляційні вимоги про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню також не підлягають.
Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним вчиненому ним діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, і не визнається колегією суддів явно несправедливим через його суворість, отже підстав для його пом`якшення, як і законних підстав для застосування ст. 75 КК України, не вбачається.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Тому прийняте рішення щодо призначення покарання належно обґрунтоване вимогами національного законодавства та не суперечить і рішенням ЄСПЧ.
Враховуючи, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів, не встановивши підстав для його зміни або скасування, відмовляє в задоволенні поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2