Дата документу 23.07.2019 Справа № 323/1498/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/776/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/1498/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Василівка Запорізької області, громадянина України, який має середньотехнічну освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.190 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 265080,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн. - залишено без розгляду.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у виді застави - скасовано.
Заставу, внесену ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000152 (провадження № 323/744/16-к) за ОСОБА_7 на підставі ухвалі слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.03.2016 року, яка зарахована на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області № 1205, згідно квитанції №071С51989 від 15 березня 2016 року - в сумі 27560 грн. повернуто ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 ).

Згідно зі змістом вироку, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 28.12.2012 року, затвердженого прокурором Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області від 29.03.2016 року, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах:
В 2012 році ОСОБА_7 для реалізації своїх шахрайських дій на одному із Інтернет сайтів розмістив оголошення про закупівлю насіння соняшнику по вигідній ціні. При цьому для збереження таємниці особистих даних та для вчинення в подальшому протиправних дій назвався ім`ям ОСОБА_14 . 11.05.2012 року ОСОБА_7 у телефонній розмові із потерпілим ОСОБА_10 , реалізуючи свої злочинні наміри назвавшись ім`ям ОСОБА_14 , шляхом обману, домовився, що він купить у останнього по вигідній ціні насіння соняшнику, при цьому вже маючи намір не виплачувати ОСОБА_15 грошові кошти. Також повідомив, що розрахується особисто відразу після відвантаження насіння соняшнику та надасть свої транспортні засоби, тим самим увійшов у довіру до ОСОБА_10
12.05.2012 року, близько о 09-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись в с. П?ятихатки Василівського району Запорізької області, зловживаючи довірою ОСОБА_10 , заздалегідь не збираючись повертати кошти за насіння соняшнику, отримав від останнього насіння соняшнику в кількості 68,144 т., пообіцяв повернути гроші за насіння соняшнику після здачі на ТОВ «Фісаковський елеватор» в смт. Камишеваха Оріхівського району Запорізької області, із розрахунку 3890 грн. за одну тону. Отримавши 12.05.2012 року товарно-транспортну накладну за здане насіння соняшнику, грошові кошти, отримані за їх здачу, не повернув до теперішнього часу,при цьому розпорядився грошима на власний розсуд, чим причинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 265080,16 гривень.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, яких було б достатньо поза розумним сумнівом для доведення його участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Таких доказів органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку із чим, у силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_7 у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Обвинувачення не довело перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
З урахуванням вищевикладеного, та отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, змісту досліджених судом доказів, відсутності достатніх доказів вини ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом», суд, у відповідності із ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, розтлумачив це, а також всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів, на користь обвинуваченого і прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України стороною обвинувачення належними, допустимими, достатніми, беззаперечними, узгодженими доказами, не доведена, а всі припущення й сумніви стосовно доведеності його вини, слід тлумачити на користь обвинуваченого, тому визнав ОСОБА_7 невинуватим та виправдав.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку суду першої інстанції, вважає його таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вважає, що висновки суду, на підставі яких виправдано ОСОБА_7 , суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду, а також суд відмовив у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, з метою отримання належним чином доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду. Вирок суду ґрунтується лише на однобічно та не об`єктивно досліджених судом доказах. Судом в основу вироку покладено покази обвинуваченого, який свою провину не визнав, проте його покази спростовуються показами потерпілого та свідків, а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення. Зазначає, що суд першої інстанції позбавив сторону обвинувачення можливості надати додаткові докази вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення. На думку прокурора, своїми свідченнями ОСОБА_7 намагався уникнути кримінальної відповідальності, шляхом введення суд в оману. Апелянт зазначає, що вина ОСОБА_7 підтверджується в повному обсязі.

На підставі викладеного просить скасувати вирок та направити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на новий судовий розгляд у суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 не погоджуючись з вирок суду першої інстанції, вважає, що він є незаконним, необґрунтованим, винесеним без урахування всіх обставин справи та таким, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Судом розглянуто справу поверхово, надано неправильну оцінку отриманим доказам, крім того, деякі докази взагалі проігноровано та не надано їм належної оцінки, внаслідок чого ухвалено вирок, який суперечить дійсним обставинам справи. Апелянт вважає, що і досудовим розслідуванням і під час судового розгляду встановлено і доведено наявність складу злочину в діях обвинуваченого ОСОБА_7 . У вироку суду не знайшло свого відображення результат оцінки та дослідження судом такого доказу, як постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.06.2012. Також зазначає, що визнання судом розписок від 12.05.2012 та від 27.05.2012 неналежними доказами є необґрунтованим та безпідставним. Судом надано оцінку доказу рішенню Токмацького районного суду Запорізької області від 24.06.2016, яка не відповідає дійсності та є необґрунтованою. Крім того, суд у вироку дійшов суперечливих висновків про дії ОСОБА_7 від імені та в інтересах ОСОБА_16 та одночасно про відсутність доказів цьому. Судом надано неправильну оцінку більшості доказів та безпідставно визнано неналежними та недопустимими, а деякі докази з незрозумілих причин залишено поза увагою суду без їх дослідження та належної оцінки, зокрема, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.06.2012.

На підставі викладеного просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та призначити йому покарання на розсуд суду. Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 265080,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн. задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та потерпілого; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та прокурора; обвинуваченого і його захисника, які, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, вважали вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового судового розгляду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого є, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 вказаної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції не відповідає.

Суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вчинення злочинних дій саме ОСОБА_7 , у формі та у спосіб заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах. Суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в обвинувальному акті обставини, мають характер припущень.

Визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 суд дав оцінку показанням самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і документам (письмові докази), а саме:

- протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин, від ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 27.05.2012 року о/у СУР Дніпрорудненського МВМ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_24 (т.2 а.с.9), відповідно до якого 12.05.2012 року в селі Камишеваха після домовленості ОСОБА_25 шахрайським шляхом заволодів зерном, чим спричинив матеріальну шкоду на суму 265080 грн.;
- протоколу огляду місця події від 27.05.2012 року, відповідно до якого місцем огляду є приміщення складу, розташованого з правової сторони автодороги, яка веде від с. П?ятихатки до с. Скельки на відстані приблизно 300 метрів від будинку № 42 по вул. Леніна в с. П?ятихатки. Двері складу на час огляду зачинені на навісні замки. Склад поділений на 4 приміщення. Далі оглядом є приміщення № 4 розміром 30 х 12 м., в якому справа під стіною є залишки зерна соняшника. Зліва під стіною розташована купа зерна кукурудзи, в середньому висотою 1 метр, також є купа зерна пшениці висотою близько 1 метра, також дві купи зерна соняшника діаметром кожна 1,5 метра Під час огляду нічого не вилучалось (т.2 а.с.11);
- протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин, від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 27.05.2012 року ст. о/у СУР Оріхівського Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_26 (т.2 а.с.12), відповідно до якого 12.05.2012 року, близько о 09-00 годин в селі П?ятихатки Василівського району зі складу ОСОБА_25 шахрайським шляхом заволодів його насінням соняшника у кількості 68144 он, чим заподіяв шкоду в сумі 265080 тис. грн. (ЄО №2117 від 27.05.2012 року);
- Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000152 від 28.12.2012 року (т.2 а.с.13), згідно якого органом досудового розслідування Оріхівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області до реєстру внесено дані про те, що 12.05.2012 року ОСОБА_7 шляхом обману ОСОБА_10 під виглядом купівлі зерна, отримав від останнього 68,144 т. насіння соняшник вартістю 265080 грн., однак гроші не повернув;
- листу ТОВ «Фісаковський елеватор» від 14 лютого 2013 року за вих.№ 03 про те, що згідно даних обліку, 12 травня 2012 року Товариством було прийнято на зберігання насіння соняшнику від наступних осіб: ОСОБА_27 та ТОВ «Вільний». Згідно товарно-транспортної накладної № 003147 від 12 травня 2012 року на автотранспортних засобах КАМАЗ 55102 державний реєстраційний номер 26383 та причепі ГКБ 8352 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 фізичною особою ОСОБА_27 12 травня 2012 року було завезено насіння соняшнику в кількості 21910 кг. Насіння соняшнику, прийняте на зберігання від фізичної особи ОСОБА_27 біло відвантажено останньому 22 травня 2012 року за його письмовою вимогою (т.2 а.с.20);
- оригіналу розписки ОСОБА_7 від 12.05.2012 року про зобов`язання виплати грошових коштів в розмірі 265080 грн. за придбане насіння соняшнику в кількості 68,144 тон, в строк до 23.05.2012 року включно, ОСОБА_28 (т.2 а.с.50);
- оригіналу розписки ОСОБА_7 від 27.05.2012 року про зобов`язання повернути 265080 грн. ОСОБА_28 протягом 7 днів (т.2 а.с.51);
- реєстру ТОВ «Фісаковський елеватор» № 01-0000214/1 накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку за 12 травня 2012 року, де контрагентом вказано СТОВ «Чистопілля», даними товарно-транспортних накладних є наступні: ТТН № 003136, № 003149, № 003147, транспортні засоби: № машини № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № 2638, № причепа № 0378, № 15945, № 06127. Загальна маса нетто 69,210 кг (фізична вага 69.210 тон, залікова вага 68.144 тон) (т.2 а.с.52).
- вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 24.06.2016 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.383 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді, штрафу в дохід держави в розмірі 1700 грн. (т.2 а.с.30-33; 93-94).
Приймаючи рішення про відсутність належного та допустимого доказу на підтвердження вчинення злочинних дій саме ОСОБА_7 , у формі та у спосіб заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, суд навів висновки, які суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду кримінального провадження, та послався на покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та послався на те, що він діяв від імені ОСОБА_16 та саме останній повинен розрахуватися за насіння соняшника з потерпілим ОСОБА_10 .

Також судом першої інстанції не надано оцінки показам потерпілого та свідків, щодо зміни ОСОБА_7 свого справжнього ім`я, під час домовленостей з ОСОБА_10 та під час складання розписок про передачу грошових коштів за придбане насіння соняшника, ОСОБА_7 вказував паспортні дані, які не відповідали дійсності.

В апеляційних скаргах прокурор та потерпілий посилаються на неповноту судового розгляду, колегія суддів вважає такі твердження обґрунтованими.

Так, під час судового розгляду стороною обвинувачення заявлено клопотання про надання тимчасового доступу до матеріалів кримінальної справи №328/529/14-к, однак суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання та дійшов помилкового висновку, що обставини кримінальних справ не пов`язані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, внаслідок якої судом не досліджено докази, які могли істотно вплинути на висновки суду. Так, вказане клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване тим, що в матеріалах вказаної справи знаходиться докази підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення, а саме постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.06.2012, в якій зазначено, що 23.05.2012 ОСОБА_7 отримав грошові кошти від ОСОБА_29 у сумі 265080 грн., які в подальшому необхідно було передати фермеру ОСОБА_30 . Вказані кошти ОСОБА_7 23.05.2012 року передав своєму компаньйону ОСОБА_14 , але в подальшому, з метою уникнути кримінальної відповідальності за шахрайські дії у відношенні гр. ОСОБА_30 , звернувся з заявою до Токмацького МВ та дав неправдиві свідчення. Вказана постанова є чинною та ОСОБА_7 не оскаржувалась.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції про безпідставне посилання сторони обвинувачення на той факт, що вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 24.06.2016 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.383 КК України, має доказове значення у даному кримінальному провадженні.
Такий висновок суду першої інстанції є суперечливим, оскільки обставини, встановлені вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року, безпосередньо пов`язані з обставинами вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, щодо заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах.

Висновок суду, що обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , описані у вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року, не є тотожними предмету цього кримінального провадження, а тому цей вирок є недопустимим доказом на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 , є необґрунтованим.
Так, згідно вказаного вироку, ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину щодо коштів ОСОБА_10 . Свою вину у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_7 визнав повністю.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при наявності судового рішення, яке набрало законної сили, щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, подія якого безпосередньо пов`язана та є наслідком вчинення злочину, за яким він обвинувачується у даному кримінальному провадженні, рішення суду першої інстанції про визнання його невинуватим та виправдання за ч.3 ст.190 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, свідчить про неповноту судового розгляду.
Таким чином, відмова суду в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ, суперечить та не відповідає вимогам закону щодо повноти, всебічності та неупередженості дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Вищевказані обставини позбавили суд першої інстанції можливості дати оцінку обставинам, викладеним у вказаному судовому рішенню та свідчить про грубе порушення вимог закону щодо повноти судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають змісту досліджених та наведених у вироку доказів та є суперечливими. Так само не відповідає цьому висновку і позиція обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечуючи проти висунутого обвинувачення вказав, що «12.05.2012 року в с. П`ятихатки за домовленістю з ОСОБА_10 вони дійсно завантажили насіння соняшника на машини «Камаз» для доставки його на елеватор з такими умовами, щоб завезти зерно на елеватор та відразу розрахуватися готівкою з чоловіком по факту, за вагою продукції. ОСОБА_10 зазначав про те, що на елеватор приїде чоловік з грошима і він розрахується з ними».

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого визнання розписок від 12.05.2012 року та від 27.05.2012 року неналежними доказами, такими що заслуговують на увагу, оскільки саме вказані розписки являються елементами шахрайства.

Таким чином, висновки суду стосовно визнання неналежними доказами оригінали розписок від 12.05.2012 року та від 27.05.2012 року про обов`язок ОСОБА_7 повернути грошові кошти ОСОБА_28 , оскільки потерпілим у справі є ОСОБА_10 і саме він визнаний особою, якій кримінальним правопорушенням було спричинено шкоду, а надані стороною обвинувачення розписки не підтверджують цих обставин,є передчасними.

В той же час, суд першої інстанції визнаючи вказані докази недопустимими не врахував пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_28 щодо складання вказаних розписок.
Вищевказані обставини позбавили суд першої інстанції можливості дати оцінку сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тому вважати вирок обґрунтованим і вмотивованим не можна.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і, вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст.404 КПК України, що є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити та дослідити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційних скаргах, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст.ст.370, 374 КПК України.

Відповідно до ст.415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Василівського районного суду Запорізької області.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4