ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/226/19 Справа № 190/743/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000455 за апеляційною скаргою прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рижавка Уманського району Черкаської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В с т а н о в и л а:
Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вироком суду від ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 07 квітня 2018 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, він спільно із ОСОБА_9 на узбіччі дороги, неподалік території домоволодіння АДРЕСА_3 розпивали алкогольні напої. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з метою послідуючого вилучення майна, наніс один удар рукою в область лівої частини обличчя ОСОБА_9 , від якого останній впав на трав`яний покрив, після чого ОСОБА_8 наніс один удар правою ногою в область тулуба потерпілому, та відкрито, умисно, з корисливих мотивів, в присутності потерпілого, який усвідомлював злочинний характер його дій, відкрито викрав з лівої кишені кофти ОСОБА_9 мобільний телефон марки «FLY», чорного кольору, модель: FS407 Stratus 6 IMEL1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , S/N. НОМЕР_3 , вартістю 1119 грн., в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Київстар», яка цінності для потерпілого не представляє, та викинув останню на трав`яний покрив. Після скоєння злочину ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядившись на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1119 грн., що підтверджується висновком експерта № 61 від 17 квітня 2018 року.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки:не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд при винесенні вироку вийшов за межі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України призначивши засудженому додатковий обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тобто суд не правильно розтлумачив закон, який суперечить його точному змісту.
Під час апеляційного розгляду прокурор частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив задовольнити та змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, в судових дебатах підтримав таку ж позицію.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну вироку, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Законом України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» частина перша статті 76 КК України викладена в наступній редакції:
У разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Частиною 2 цієї статті передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, в даному випадку це обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Також, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Таким чином, суд першої інстанції під час ухвалення вироку вийшов за межі п.2 ч.2 ст. 76 КК України, призначивши обвинуваченому додатковий обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, тобто суд неправильно розтлумачив закон, який суперечить його точному змісту.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі п.п. 1,2, ч.1, п.2, ч.2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4