Справа № 405/7870/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого,
В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого в ОВС СВ УСБУ у Кіровоградській області ОСОБА_5 повернути тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 13.09.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ноутбук «НР» s/n CND 5253229 особі у якої воно вилучено громадянці ОСОБА_7 та надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0000003 від 27.02.2019 року в частині, що стосується арешту майна, у тому числі надати копію відеозапису обшуку за адресою : АДРЕСА_1 , надати копію рішення, яким накладено арешт на тимчасово вилучений ноутбук «НР» s/n CND 5253229. На обґрунтування клопотання зазначив, що СВ УСБУ в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 27.02.2019 року за ч. 1 ст. 110-2 КК України. 13.09.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда старшим слідчим в ОВС СВ УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_8 проведено обшук домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , під час якого у ОСОБА_6 вилучено серед іншого ноутбук «НР» s/n CND 5253229. У зв`язку з тим, що ноутбук «НР» s/n CND 5253229, вилучений під час зазначеного обшуку не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу в розумінні кримінального процесуального закону, є тимчасово вилученим майном, тому слідчий/прокурор зобов`язаний протягом 48 годин після вилучення майна, звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно або повернути його особі у якої воно вилучено. 21.10.2019 року ОСОБА_6 в порядку ст. 220 КПК України звернулась з клопотанням про повернення вказаногого майна, проте 24.10.2019 року ОСОБА_6 отримано постанову слідчого у кримінальному провадженні № 0000003 від 27.02.2019 року, якою в задоволенні клопотання від 21.10.2019 року відмовлено, у зв`язку з тим що ОСОБА_6 не є стороною у зазначеному кримінального провадженні, надання копії відеофіксації обшуків не передбачено законом, крім того, зазначений комп`ютер може бути доказом у даному кримінальному провадженні.
Під час розгляду скарги адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_3 її підтримали, надавши пояснення якими обґрунтовують свої доводи.
Слідчий в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, при цьому зазначила, що на даний час в рамках даного кримінального провадження призначено комп`ютерно-технічну експертизу, у зв`язку з чим ноутбук надано експертам для проведення дослідження, останній має доказове значення та не має статусу тимчасово вилученого майна, а тому вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Під час розгляду скарги встановлено, що СВ УСБУ в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 27.02.2019 року за ч. 1 ст. 110-2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно приписам ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В рамках досудового розслідування слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , під час якого було вилучено в тому числі ноутбук «НР» s/n CND 5253229.
При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

КПК передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно у ТОВ « Нордін Україна» є тимчасово вилученим майном та має бути повернуте особі, у якої воно вилучено у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, орган досудового розслідування у строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України не звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

При цьому, оцінюючи підстави віднесення майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК України, слід виходити від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК України, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

В даному випадку, ноутбук «НР» s/n CND 5253229, який було вилучено, не вказаний в ухвалі слідчого судді, а твердження слідчого, що вилучене майно підпадає під ухвалу про обшук в частині відшукання комп`ютерної техніки є безпідставним, оскільки незазначені родові та індивідуальні ознаки речей.

Отже, таке майно підлягає негайному поверненню, оскільки прямо надано дозволу на його відшукання не було та міститься лише загальне посилання на вилучення певних речей та документів.

При цьому, відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017, у розділі 1.2 вказав, що результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування.

Крім того, положення ч. 1 ст. 100 КПК України, наголошують на тому, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Таким чином, законність володіння органом досудового розслідування майном, яке визначене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

Тобто, доводи слідчого щодо неповернення майна з підстав визнання вилученого ноутбуку речовим доказом не знайшло свого підтвердження.

У судовому засіданні слідчим наголошувалось на тому, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда у кримінальному провадження призначено комп`ютерно-технічну експертизу та відповідно ноутбук «НР» s/n CND 5253229 надано до Кропивницького відділення КНДІСЕ для проведення експертизи.

Разом з тим, призначення у кримінальному провадженні експертизи не може слугувати підставою щодо неповернення тимчасово вилученого майна у розумінні ст.ст. 171, 173, 236 КПК України.

За таких обставин, приходжу до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки в діях органу досудового розслідування вбачається безпідставне неповернення тимчасово вилученого майна його володільцю та порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, не підлягає задоволенню скарга в частині зобов`язання слідчого надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0000003 від 27.02.2019 року в частині, що стосується арешту майна, у тому числі надати копію відеозапису обшуку за адресою : Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Свободи, буд. 1-а, надати копію рішення, яким накладено арешт на тимчасово вилучений ноутбук «НР» s/n CND 5253229 з наступних підстав.
Слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню, згідно з ст. 221 КПК України.

Частиною 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

За ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, та, як визначено ч. 1 ст. 39 вказаного Кодексу, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Тобто обов`язок щодо контролю та організації проведення досудового розслідування покладено законодавством на керівника органу, який його здійснює у кримінальному провадженні та на процесуального керівника - прокурора. При цьому, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Разом з тим, слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо зобов`язання слідчого вчинити процесуальні дії, а саме надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження, оскільки лише особа, у якої перебуває кримінальне провадження (слідчий), може визначити, які матеріали можуть зашкодити досудовому розслідуванню на певній стадії кримінального провадження.

Враховуючи вище викладене, виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 169, 171, 303, 369-372 КПК України,
постановив:
скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого на бездіяльність слідчого - задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого в ОВС СВ УСБУ у Кіровоградській області ОСОБА_5 повернути тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 13.09.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , особі в якої воно вилучено, а саме ОСОБА_6 : ноутбук «НР» s/n CND 5253229.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_11