Дата документу 31.10.2019 Справа № 314/1696/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1723/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/1696/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив переглянути ухвалу та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Приморського районного суду Запорізької області від 31.07.2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, остаточно до 7 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні даного клопотання, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 має 5 судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі і тяжких. Наразі відбуває покарання за вчинення повторного тяжкого злочину, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, не бере участі в організації виховних заходів чи реалізації програм виховного впливу, за весь час відбування покарання неодноразово допускав порушення порядку відбування покарання, за що мав 4 стягнення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого вцілому.

Відповідно до положень КВК України основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Зазначених вимог суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого дотримався.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 2014 року за вчинення тяжкого злочину.

За час відбування покарання засуджений мав 4 стягнення. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до наявної в матеріалах провадження довідки, засуджений ОСОБА_7 мав також і заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Проте чотири із п`яти заохочень мали місце у 2018 році, а саме після відмови засудженому 20.12.2017 року комісією установи в умовно-достроковому звільненні.

Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі та в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Засуджений не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

На переконання колегії суддів, сукупність зазначених обставин та даних про особу засудженого, свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною, в його поведінці і ставленні до праці немає позитивних зрушень та він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

Засудженим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів, які би ставили під сумнів правильність прийнятого судом рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4