ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 180/2082/19
Провадження № 1-кп/210/800/19

"28" жовтня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

перекладача: ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тому, колегією суддів перед учасниками поставлене на обговорення питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор у судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 року його строк закінчується 28 жовтня 2019 року. Обґрунтовує своє клопотання тим, що ризики, які враховувались під час обрання даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого не змінились.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 (кожен окремо) заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ризики нічим не підтверджено. Крім того, обвинувачений та захисник посилались на неможливість розгляду питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на розгляді у Дніпровському апеляційному суді перебуває апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на попередню ухвалу про продовження тримання особи під вартою, а саме, ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 28.10.2019 року.

Колегія суддів, вислухавши доводи сторін (кожного окремо), дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Посилання обвинуваченого та його захисника на неможливість розгляду питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на розгляді у Дніпровському апеляційному суді перебуває апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на попередню ухвалу про продовження тримання особи під вартою, а саме, ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 28.10.2019 року, колегія суду не бере до уваги, оскільки, станом на момент розгляду питання доцільності тримання особи під вартою, відсутнє рішення суду щодо скасування попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою від 30.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Колегія суддів враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60).

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.5 ч.2 ст.115, ч.ч.1, 2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, за один з яких, а саме, за ч.2 ст.115 КК України законом про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а також особу обвинуваченого, а саме, останній є раніше судимим, зокрема за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, має постійне місця реєстрації та проживання у м. Марганець, офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які йому інкримінується та імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Крім того, колегією суддів враховується тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також враховує стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього постійного місця реєстрації та проживання, однак зазначені обставини не можуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки не є самодостатньою підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Тому, колегія суддів вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу, на даному етапі не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому необхідно продовжити йому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 26 грудня 2019 року включно.

Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області № 3, для виконання.

Ухвала набирає законної сили із моменту її винесення і підлягає негайному виконанню.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3