ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2800/19 Справа № 199/6364/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001114 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, розведеного, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 18.12.2015р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 16.03.2018року з Дніпропетровської ВК №89 за відбуттям строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню - тримання під вартою, початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, зараховано на підставі ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 1 липня 2019 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України у розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень 00 копійок та витрати на проведення судово-дактилоскопічної експертизи Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України у розмірі 1256 (тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 копійок.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , будучи особою, яка має не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності. Так, 01.07.2019 близько 10:50 годин, разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 прибув до будинку АДРЕСА_2 . Цього ж дня, близько 11:00 годин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 запропонував невстановленій в ході досудового розслідування особі здійснити крадіжку майна з домоволодіння АДРЕСА_2 , на що невстановлена в ході досудового розслідування особа дала свою згоду. Таким чином, ОСОБА_7 вступив з невстановленою в ході досудового розслідування особою в змову на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло. Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з невстановленим в ході досудового розслідування співучасником злочину, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, вчиняючи корисливий злочин повторно, зайшов через незамкнені вхідні ворота на територію домоволодіння, і незаконно проник на його територію. Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_7 направився до будинку, де невстановлена в ході досудового розслідування особа, відповідно до відведеної їй ролі, з метою отримання доступу до приміщення будинку, невстановленим предметом розбила вікно кухонної кімнати будинку. Далі, ОСОБА_7 виконуючи свою роль через розбите вікно незаконно проник в середину вказаного будинку, тобто проник у житло. В цей час, невстановлений в ході досудового розслідування співучасник злочину, залишився стояти на вулиці, поряд з будинком та спостерігати за тим, щоб їх спільні злочинні дії ніхто не помітив. Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кухонної кімнати буд. АДРЕСА_2 , на столі виявив та викрав телевізор марки «Saturn», піч марки «Saturn» та передав їх через вікно будинку невстановленому в ході досудового розслідування співучаснику злочину, який знаходився на вулиці та спостерігав за тим, щоб їх дії ніхто не помітив. Доводячи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з невстановленим в ході досудового розслідування співучасником злочину, утримуючи телевізор марки «Saturn», піч марки «Saturn» при собі, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1720 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вказує, що вину визнає повністю та щиро кається в скоєному, потерпілі претензій до нього не мають. Окрім того, зазначає, що хворіє на туберкульоз та ВІЧ.
Прокурор в своїх запереченнях прокурор вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Вказує, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та при призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: повне визнання вини, щиросердне розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину і встановлення істини у кримінальному провадженні, повернення викраденого майна потерпілому, а також наявність тяжких хронічних захворювань.
Разом з цим, ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
На думку прокурора за таких обставин, та за наявності в провадженні Красногвардійського, Ленінського і Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 ч. ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання та вирок суду в частині призначення покарання, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має тяжкі хронічні захворювання, повністю визнав провину, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину і встановленню істини у кримінальному провадженні, викрадене повернуто потерпілому, що судом враховано як пом`якшуючі покарання обставини.
Також, при вирішенні питання про обрання виду і розміру покарання, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно.
Таким чином, перевіряючи висновки суду щодо обрання обвинуваченому виду і міри покарання, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з належним врахуванням й тих обставин про які обвинувачений зазначає в своїй апеляційній скарзі, а саме: визнання вини, щире каяття, наявність тяжких хронічних захворювань. При цьому, апеляційний суд виходить з того, що покарання призначене судом першої інстанції в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.
Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який не має легального джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд доходить висновку, що його виправлення і попередження вчинення інших кримінальних правопорушень можливе виключно за умови ізоляції його від суспільства.
Вид та розмір покарання, призначеного йому судом першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 за умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням або під час відбування покарання у виді обмеження волі.
Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, апеляційним судом під час перегляду вироку не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4