Дата документу 23.05.2019 Справа № 326/230/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/535/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/230/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду Запорізької областівід 15 квітня 2016 року, якою

в порядку виконання вироку Приморського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст.260 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, покладено на нього обов`язки згідно ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію.

Згідно з матеріалами провадження, начальник Жовтневого РВ КВІ м. Маріуполь УДПтСУ в Донецькій області звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про застосування обов`язків, які необхідно виконати засудженому ОСОБА_8 в період звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Задовольняючи подання суд першої інстанції зазначив, що вироком Приморського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 щодо ОСОБА_8 , засуджено за ч.2 ст.260 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 3 роки. Проте у вироку суду не йдеться про застосування щодо ОСОБА_8 ст.76 КК України.

З урахуванням вимог ч.4 ст.374 КПК України, а також ст.ст. 75-79, 104 КК України, в резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 випливає, що судом прийнято оскаржуване рішення за відсутністю засудженого та прокурора, захисника засудженого, а також представника установи виконання покарань, в той час як перед судом ставилось питання про погіршення стану засудженого. Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 було затверджено угоду, укладену між ОСОБА_8 та прокурором, яка не передбачала будь-яких обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Апелянт вважає, що ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції фактично вийшов за межі укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, що погіршило стан засудженого і виключало право суду вирішувати таке питання за відсутністю засудженого та прокурора. Оскільки вказаний вирок щодо ОСОБА_8 сторонами кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржено, тому своєю ухвалою суд першої інстанції фактично змінив вирок без будь-якого апеляційного оскарження.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити своє рішення, яким відмовити в задоволенні подання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника засудженого який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу ; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 , задовольнити.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З матеріалів провадження випливає, що 31.03.2016 до Приморського районного суду Запорізької області з поданням звернувся начальник Жовтневого РВ КВІ м. Маріуполь УДПтСУ в Донецькій області, в якому просив вирішити питання про застосування обов`язків, які необхідно виконати засудженому ОСОБА_8 в період звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вказане подання надійшло до суду 12.04.2016, того ж дня розподілено на головуючого суддю ОСОБА_1

15.04.2016 подання розглянуто в порядку ст.539 КПК України і задоволено по суті. При цьому в матеріалах провадження відсутні будь-які докази про те, що засуджений, його захисник і прокурор, викликалися в судове засідання, тому доводи апелянта про порушення судом вимог ч.5 ст.539 КПК України є переконливими.

Судом при розгляді подання було встановлено, що вироком Приморського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.260 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 3 роки. Проте у вироку суду не зазначалося про застосування щодо ОСОБА_8 ст.76 КК України, а застосування положень ч.1 ст.76 КК України є обов`язковим в разі звільнення особи від покарання з випробування (ч.3 ст.75 КК України).

Встановлені обставини, на переконання суду, давали підстави для покладення на засудженого обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України, в порядку ст.539 КПК України.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Згідно ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Таким чином, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 , судом було порушено вимоги п.1 ч.1 ст.413 КК України і не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме, не покладено на засудженого обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Разом з тим, допущене судом порушення вимог матеріального закону могло бути усунуто виключно в разі апеляційного оскарження вироку, і не могло бути переметом розгляду в порядку ст.539 КПК України, адже в цьому випадку порушуються права засудженого (покладаються на нього обов`язки, які не вказані вироку, що суттєво звужують його права). Вказаний вирок набрав законної сили, в апеляційному порядку не переглядався. Крім того, зі змісту вироку випливало, що він був постановлений в порядку ухвалення угоди про визнання винуватості, і у вказаній угоді не йшлося про застосування щодо обвинуваченого положень ст.76 КК України, що могло бути підставою для скасування вироку через невідповідність умов угоди вимогам КК України. Судом же оскаржуваною ухвалою вирок фактично був змінений, при цьому з погіршенням становища засудженого.

Вказані обставини на переконання колегії суддів свідчать про незаконність ухвали суду першої інстанції а також про неможливість задоволення подання і покладення на засудженого ОСОБА_8 обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької областівід 15 квітня 2016 року, якою в порядку виконання вироку Приморського районного суду Запорізької області від 18.02.2016 щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст.260 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, покладено на нього обов`язки згідно ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію, скасувати.

В задоволенні подання про вирішення питання застосування обов`язків передбачених ст.76 КК України щодо засудженого ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4