Справа № 464/6507/18
пр.№ 1-кп/464/198/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хіндовичі Мостиського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який працює водієм у Львівському комунальному автотранспортному підприємстві №1, судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 19 листопада 2018 року приблизно о 14 години 30 хвилин, керуючи автобусом марки "Електрон", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись через перехрестя вулиць Івана Кавалерідзе та Сихівської у м. Львові, під час виїзду із вказаного перехрестя на вул. Сихівську у напрямку до вул. Зеленої, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (у частині визначення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «безпечна швидкість», «перевага у русі», «пішохідний перехід»); Р.2 п.2.3 б; Р.18 п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що проявилося в тому, що був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та невідповідно зреагував на її зміну, а саме, перед наближенням до пішохідного переходу не зменшив швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який в цей час переходив проїзну частину дороги вулиці Сихівської по регульованому пішохідному переходу справа наліво за напрямком руху автобуса, здійснив на пішохода наїзд, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, зокрема: черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа зліва, забій головного мозку, двобічні крововиливи під тверду та м`яку мозкові оболонки, синці на голові зліва, попереку та сідниці справа, від яких 30.11.2018 у реанімаційному відділенні 8-ї КМКЛ м. Львова помер.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав повністю та дав показання про те, що працює водієм у Львівському КАТП №1 та 19.11.2018 приблизно о 14.30 год., керуючи автобусом "Електрон", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись перехрестям вулиць Кавалерідзе та Сихівської у м. Львові, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив дорогу по пішохідному переходу. Вказав, що не побачив потерпілого, який був закритий стійкою автобуса. Швидкість автобуса при цьому була незначною. Також зазначив, що водієм працює з 1981 року, на вказаному маршруті три роки. У вчиненому щиро розкаявся, відшкодував потерпілій витрати на лікування батька на суму 38000 грн. Просив суд суворо не карати, не позбавляти його права керування транспортними засобами, яке йому необхідне також і для відшкодування шкоди потерпілій. Шкодує про вчинене та попросив вибачення у потерпілої. Щодо цивільного позову зазначив те, що не заперечує заподіяння злочином шкоди, проте висловив сумніви відносно вказаного потерпілою ОСОБА_4 розміру відшкодування.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні дала показання та повністю підтримала доводи, викладені в цивільному позові (а.с.64-72) про те, що ОСОБА_9 був її батьком, якого дуже любила та цінувала, з яким проживала за однією адресою та останній надавав їй допомогу, у тому числі і матеріальну, у догляді за дітьми, одна з яких, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю. Вказала, що з обвинуваченим ОСОБА_7 мала зустріч в лікарні, де після ДТП перебував її батько. Обвинувачений спочатку в рахунок відшкодування шкоди пропонував їй кошти у сумі 3000 грн. та обіцяв додати ще 2000 грн. Додатково вказала, що серед іншого понесла витрати на поминальний обід після похорону батька, що, на її думку, також входить до витрат на поховання. Підтвердила, що обвинуваченим ОСОБА_7 30.11.2018, тобто у день смерті батька, передано їй в рахунок відшкодування витрат на лікування батька, кошти в сумі 38000 грн. У зв`язку з цим, вважає, що витрати на лікування їй відшкодовані в повному обсязі, незалежно від того, на кого саме з цивільних відповідачів може бути судом покладене таке відшкодування. Крім цього, вважає, що справедливим покаранням для обвинуваченого є позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Цивільний позов підтримала. Представник потерпілої ОСОБА_5 підтримав думку потерпілої.

Представник цивільного відповідача Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (Львівського КАТП №1) цивільний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві (а.с.127-128). Вказав, що дійсно транспортний засіб автобус «Електрон», р.н. НОМЕР_1 , належить Львівському КАТП №1, а обвинувачений ОСОБА_7 є працівником цього підприємства. Вважає, що, оскільки Львівське КАТП №1, у разі стягнення з останнього відшкодування шкоди, матиме право зворотної вимоги до обвинуваченого ОСОБА_7 , таке відшкодування необхідно стягувати одразу з ОСОБА_7 . Просив суд у задоволенні цивільного позову відмовити.

Представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (ПрАТ «СК «Уніка») в судове засідання не з`явився, відповідно до наданого відзиву на цивільний позов просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.115-119). Відповідно до відзиву, позовні вимоги потерпілої визнав частково, зокрема, в межах сум, встановлених Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та лімітів відповідальності, встановлених відповідним полісом страхування. Крім цього, вказав, що розмір відшкодування, зазначений у цивільному позові, частково не підтверджується наданими потерпілою доказами, вартість поминального обіду не входить до витрат на поховання, відшкодування моральної шкоди лише на користь потерпілої у максимальному розмірі можливе у випадку відмови батьків померлого, а також його інших дітей, якщо такі є, від такого відшкодування.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої, представника цивільного відповідача Львівського КАТП №1 з приводу цивільного позову та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів щодо речових доказів, судових витрат та цивільного позову, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. Наслідки визначення саме такого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, учасникам судового провадження роз`яснені.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення тяжкого злочину з необережності, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи, особу обвинуваченого, який одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює, судимості не має.

Судом також взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про низький ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення злочину, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства (а.с. 60-62, 140).

Враховуючи вищевказані обставини в сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої йому статті КК України.

Беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після цього, а також те, що останній працює водієм та здійснював керуванням великогабаритним громадським транспортом, проте враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, який рухався по пішохідному переходу, та відсутність будь-якої протиправної поведінки останнього, а також інші встановлені в ході розгляду кримінального провадження обставини, суд прийшов до переконання, що обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , часткове відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що обвинувачений працює, позитивно характеризується, вчинив тяжкий злочин з необережності, суд дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На переконання суду, вищевказане покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що автобус "Електрон", р.н. НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 , застрахований ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8064349 від 29.05.2018. Строк дії полісу з 01.06.2018 до 30.11.2018 (а.с.170).

Однією з позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» є відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у розмірі 16769,09 грн. Проте, в ході розгляду кримінального провадження потерпіла та її представник ствердили, що відшкодування витрат на лікування здійснено обвинуваченим ОСОБА_7 30.11.2019, що підтверджується відповідною розпискою, згідно з якою ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 38000 грн. як відшкодування витрат на лікування ОСОБА_8 (а.с.129). Потерпіла під час судового розгляду ствердила, що таким чином витрати на лікування їй відшкодовані в повному обсязі, незалежно від того, хто саме з цивільних відповідачів повинен понести таке відшкодування. Таким чином, у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Таким чином, під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обряду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує страховик.
Встановлено, що потерпілою до позовної заяви додано товарний чек від 30.11.2018 на суму 4010 грн. (а.с. 88 зв.) та квитанцію №82 від 03.12.2018 (а.с. 89) на суму 2000 грн., які безпосередньо відносяться до витрат на поховання.
Інші товарно-касові документи не стосуються витрат на поховання у розумінні чинного законодавства.
Крім цього, потерпілою заявлено вимогу про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38480 грн.
На підтвердження цього потерпілою надано договір купівлі-продажу №97-19Л від 23.05.2019, згідно з яким ФОП ОСОБА_11 зобов`язується виготовити гранітний пам`ятник, вартістю 33161 грн. Разом з тим, підтвердження розміру витрат на встановлення такого пам`ятника, що становить різницю між заявленою вимогою у розмірі 38480 грн. та вартістю пам`ятника (33161 грн.), а саме 5319 грн., суду не надано.
Таким чином, з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь потерпілої необхідно стягнути відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю потерпілого, у загальному розмірі 39171 грн., що складається з витрат на поховання (4010 грн. та 2000 грн.) та витрат на спорудження пам`ятника (33161 грн.).

Відповідно до положень ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зокрема, шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
В ході розгляду справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 не працює та здійснює догляд за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною з інвалідністю (а.с.77), а ОСОБА_8 за життя надавав дочці та її дітям допомогу, у тому числі матеріальну. Крім цього, встановлено, що батьки ОСОБА_8 , які уповноважили потерпілу ОСОБА_4 представляти їх інтереси в питаннях щодо відшкодування шкоди (а.с.73, 76) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягли пенсійного віку.
Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача Львівського КАТП №1 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_8 , необхідно задовольнити, однак розмір такого відшкодування необхідно визначити, виходячи з його середньомісячного доходу, а саме, пенсії, що становила 2744,77 грн. (а.с.78) та з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого. Таким чином, розмір відшкодування повинен становити від вказаної суми щомісячно, тобто 686,19 грн., при цьому, для ОСОБА_4 на період до досягнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чотирнадцяти років, а для ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , довічно.
Про стягнення з відповідачів будь-яких одноразових виплат за певний період, як відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, ОСОБА_4 не заявлено.

Обґрунтованими є доводи потерпілої про заподіяння їй смертю батька моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить також з роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування суд також виходить з положень ст. 1193 ЦК України та враховує, що вина потерпілого ОСОБА_8 , який під час ДТП переходив проїзну частину дороги в дозволеному місці, відсутня, а також матеріальне становище винної особи ОСОБА_7 , який працює, не є особою з інвалідністю, неповнолітніх дітей на утриманні не має.
Беручи до уваги наявність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні шкоди, завданої смертю особи, втрату батька для потерпілої ОСОБА_4 , що безперечно призвело до значних страждань та вимушених змін у життєвих стосунках, так як ОСОБА_7 на час життя проживав разом з ОСОБА_4 та її дітьми, надавав їм допомогу, в тому числі матеріальну, зважаючи, що життя людини є найвищою цінністю в суспільстві, суд приходить до висновку, що загальний розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 200000 грн., який об`єктивно відповідає завданим моральним стражданням.
При цьому, судом встановлено, що батьки померлого ОСОБА_8 уповноважили потерпілу ОСОБА_4 представляти їх інтереси в питаннях щодо відшкодування шкоди (а.с.73, 76) та потерпілою в судовому засіданні вказано, що окремих вимог батьки померлого щодо відшкодування моральної шкоди не мають та інших дітей, окрім ОСОБА_13 у померлого ОСОБА_8 не було.
Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
У зв`язку з цим, позовну вимогу потерпілої ОСОБА_4 щодо стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити у повному обсязі на суму 44676 грн., беручи за основу розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році, що становив 3723 грн.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою( страховим відшкодуванням).
Враховуючи наведене, з відповідача Львівського КАТП №1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. та з обвинуваченого ОСОБА_7 решту відшкодування 55324 грн.
Питання щодо можливої зворотної вимоги Львівського КАТП №1 до ОСОБА_7 , на які звернув увагу представник підприємства, на даний час не впливає на висновки суду про стягнення відшкодування саме з Львівського КАТП №1 та у решті суми з обвинуваченого.
Крім цього, потерпілою заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат, понесених в ході досудового слідства та під час розгляду справи в суді, розрахунок яких наведений у заяві від 10.06.2019. Разом з тим, належними доказами підтверджені лише витрати у розмірі 5500 грн., які сплачені 22.11.2018 адвокату ОСОБА_5 на підставі угоди-доручення від 22.11.2018, тобто такі понесені під час досудового слідства (а.с.81-83).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відшкодування таких витрат, як один з видів завданої потерпілій ОСОБА_4 внаслідок вчинення злочину шкоди, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , а у задоволенні решти таких вимог відмовити, у зв`язку з відсутністю належних доказів їх понесення.
Крім цього, з ОСОБА_7 в дохід держави необхідно стягнути судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1430 грн.

Речовий доказ у справі, а саме автобус «Електрон», р.н. НОМЕР_1 , переданий на зберігання Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1 (а.с. 156, 158), необхідно залишити у власності Львівського комунального автотранспортного підприємства №1.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 судом не обирався.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування витрат на поховання у розмірі 6010 гривень, відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 33161 гривні, відшкодування моральної шкоди у розмірі 44676 гривень, а всього 83847 (вісімдесят три тисячі вісімсот сорок сім) гривень.

Стягувати з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (79066, м. Львів, вул. Ґрунтова, 1б, ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок щомісячно і до досягнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чотирнадцяти років.

Стягувати з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (79066, м. Львів, вул. Ґрунтова, 1б, ) на користь ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , Львівська область, Сколівський район, с. Опорець) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок щомісячно та довічно.
Стягувати з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (79066, м. Львів, вул. Ґрунтова, 1б, ) на користь ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , Львівська область, Сколівський район, с. Опорець) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок щомісячно та довічно.

Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (79066, м. Львів, вул. Ґрунтова, 1б, ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 55324 гривні, відшкодування витрат, понесених під час досудового слідства, у розмірі 5500 гривень, а всього 60824 (шістдесят тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень.

Речовий доказ у справі, а саме автобус «Електрон», р.н. НОМЕР_1 , переданий на зберігання Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1, залишити у власності Львівського комунального автотранспортного підприємства №1.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1