Справа № 362/4203/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1090/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

В И Р О К
іменем України
03 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської області, українця, громадянина України, має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення прав керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк терміном 3 (три) роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк відраховувати з дня постановлення вироку.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави Україна витрати за проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 2 226 грн. 60 коп.; інженерно-транспортної експертизи в розмірі 790 грн. 96 коп.; інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1 237 грн.; інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1237 грн., а всього 5 491 грн. 56 коп.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 18.06.2017 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі Правила дорожнього руху), згідно з яким «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії» та пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», не маючи права на керування транспортними засобами та перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВМW 330», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Тракторна у місті Васильків Київської області, в напрямку села Погреби Васильківського району Київської області.
Проїжджаючи відрізок дороги, поблизу будинку №126 по вулиці Тракторній в місті Васильків Київської області, ОСОБА_7 , в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, порушуючи вимоги пунктів 1.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів» та 11.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», безпідставно здійснював рух по зустрічній смузі, призначеній для руху в напрямку міста Васильків Київської області, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не врахував дорожню обстановку, своєчасно не відреагував на її зміну та за наявності об`єктивної можливості виявити пішоходів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які йшли у попутному напрямку по зустрічній смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, або зупинки керованого ним автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на останніх.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №190 від 24.07.2017 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 , 1964 р. н., виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток черепа, забою головного мозку, перелому лівої ключиці, численних переломів ребер зліва, та 1, 2 ребер справа, переломи обох гомілок. Смерть ОСОБА_11 настала від вищеописаної сполучної травми тіла. Між даною травмою та смертю прямий причинний звязок. Травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди. В момент первинного контакту ОСОБА_11 була звернена задньою, переважно лівою, частиною тіла до травмуючої сили.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 110/Е від 21.07.2017 року у ОСОБА_12 , 1970 р. н., мали місце ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, відкритого перелому діафізу обох кісток лівої гомілки, а також забійних ран голови, лівої гомілки. Описані пошкодження, утворилися від дії тупого (их) предмета (ів), по давності можуть відповідати строку та обставинам вказаним в постанові і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (перелом діафізу великої гомілкової кістки).
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.2, 2.1 а), 2.9 а), 2.3 б), 11.3 та 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 , а також заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права керувати транспортним засобом. Вимоги обґрунтовує тим, що, на його думку, оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Прокурор зазначає, що в порушення вимог кримінального закону та правозастосовної практики, при призначенні покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, обставинам вчинення злочину, наслідкам, що настали, й не взяв до уваги обставину, що обтяжує покарання. На думку прокурора, враховуючи, що обвинувачений не маючи водійського посвідчення та досвіду керування транспортним засобом, допустив грубе порушення правил дорожнього руху, здійснив наїзд на пішоходів, спричинивши їм тяжкі тілесні ушкодження, від яких одна особа померла. В апеляційній скарзі звернуто увагу на ту обставину, що обвинувачений не працює, іншою суспільно-корисною діяльністю не займається, вчинив тяжкий злочин в стані наркотичного сп`яніння. На переконання прокурора, характер вчиненого кримінального правопорушення свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_7 у зв`язку з чим, він повинен понести більш суворе покарання, передбачене санкцією ст. 286 КК України без застосування до нього положень ст. 75 КК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 просять вирок Васильківського міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Свою позицію обґрунтовують тим, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодних обґрунтованих підстав для скасування вироку суду першої інстанції, та призначаючи покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_7 , те, що він раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, відшкодував завдану ним шкоду, а також позицію потерпілих щодо відсутності претензій будь-якого характеру. Окрім того, в суді першої інстанції прокурор також просив призначити обвинуваченому покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив постановити новий вирок; обвинуваченого, який у дебатах та останньому слові апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін; захисника та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Засади призначення покарання визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, а в частині 2 цієї статті зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку; це ж стосується, відповідно до абз. 2 п. 9 вищевказаної постанови, застосування ст. 75 КК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і необґрунтовано призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України, що на думку колегії суддів, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину; ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, позитивну характеристику з місцяминулої роботи, а також те, що скоєння кримінального правопорушення відбулось у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Згідно ст.75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Однак, враховуючи обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого перебування під час вчинення кримінального правопорушення в стані наркотичного сп`яніння, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише за умов відбування покарання в місцях позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що обвинувачений керував транспортним засобом без права на таке керування.
У зв`язку з наведеним, доводи прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого ст.75 КК України є слушними, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з ухваленням свого вироку.
Разом з цим, враховуючи дані про особу обвинуваченого та відсутність будь яких претензій з боку потерпілих, колегія суддів приходить до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень буде покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 / трьох/ років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4