ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/4211/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" липня 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , представника володільця майна ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000080,-
В С Т А Н О В И В:
13.06.2019 адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту об`єкту незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №00), накладеного ухвалою слідчого судді від 12.06.2018 в рамках кримінального провадження № 0000080, внесеного до ЄРДР 27.04.2018.
Клопотання мотивоване тим, що арешт накладено необґрунтовано і безпідставно, оскільки ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не вручалось та він не має будь-якого процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні. Зазначив, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відповідність вказаного майна, а саме об`єкту незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки слідчим не приймалось рішення про визнання вказаного майна речовим доказом, а відтак правові підстави для накладення арешту відсутні. Крім того, накладаючи арешт, слідчий суддя не оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.
В судовому засіданні володілець майна та його представник клопотання підтримали та просили задовольнити, пославшись на викладені у ньому обставини. ОСОБА_4 додатково пояснив, що право власності на вказаний об`єкт незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00) було зареєстровано на підставі договору рішення суду. Спори щодо вказаного майна розглядаються в порядку цивільного та господарського судочинства, а порушена кримінальна справа є нічим іншим, як тиском прокуратури на нього.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим. Послався на те, що матеріали кримінального провадження містять достатні докази незаконного набуття у власність ОСОБА_4 об`єкту незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00). Крім того, зазначив, що відповідно до постанови слідчого від 17.05.2018 року майно, на яке було накладено арешт визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000080, слідчий суддя встановив наступні обставини.
Слідчими слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві розслідується кримінальне провадження № № 0000080, внесене до ЄРДР 27.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
З матеріалів досудового розслідування вбачається, що рішенням Господарського суду м. Києва від 11.05.2017 (справа №910/3438/17), залишеного в силі Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2017, задоволено позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (Далі Фонд державного майна) до публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ» про розірвання договору та зобов`язання повернути майно.
Вказаним рішенням розірвано договір купівлі-продажу незавершеного будівництва лікарні на 400 ліжок, який знаходиться в м. Києві, вул. Світла, 3-А, №504 від 27.08.1997, укладений між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву та публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ» та зобов`язано публічне товариство «Компанія «Райз» повернути Фонду державного майна об`єкт незавершеного будівництва лікарню на 400 ліжок, який знаходиться в м. Києві, вул. Світла, 3-А.
Однак, виконати вказане рішення неможливо, у зв`язку із реєстрацією 11.05.2016 ОСОБА_4 права власності на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №122096289, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 прийнято рішення №29691642 від 20.05.2016 (з відкриттям розділу), про внесення запису про право власності №14598668 та реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по вул. Світла, 3-А за ОСОБА_4 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №00.
Підставою для прийняття рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва лікувально-оздоровчого комплексу від 25.06.2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕВікс» та ОСОБА_4 , а також акт приймання передачі об`єкта незавершеного будівництва лікувально-оздоровчого комплексу від 10.11.2012 та рішення Дарницького районного суду від 13.07.2009 (справа № 2-4409/2009).
Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2009 (справа № 2-4409/2009) позов ОСОБА_4 до фірми «ТЕВікс» про визнання дійсним договір купівлі-продажу та визнання права власності, задоволено та визнано дійсним договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 25.06.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та фірмою «ТЕВікс», визнано за ОСОБА_4 право власності на об`єкт незавершеного будівництва лікувально-оздоровчого комплексу, що розташований на земельній ділянці 3,5 га по АДРЕСА_1 , в тому числі на фундамент, матеріали, вироби конструкції, що зведені, а також ті, що завезені на майданчик, але не використані за призначенням, інженерні та інші комунікації санітарно-технічні системи та інше інфраструктуру, що забезпечує будівництво об`єкту.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02.03.2011 (справа № 2-4409/2009), залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.08.2011, задоволено апеляційну скаргу прокурора Дарницького району на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2009 в справі за позовом ОСОБА_4 до фірми «ТЕВікс» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2009 скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 в задоволені позову.
У зв`язку із зазначеним, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2009 року, яке не має юридичної сили, у зв`язку із скасуванням судами вищестоящих інстанцій.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2018 з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на об`єкту незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по вул. Світла 3-А в м. Києві (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00)
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2019 вбачається, що підставою накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по вул. Світла, 3-А в м. Києві є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності достатніх підстав і підозр вважати у відповідності до положень ст. 98 КПК України, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, доводи заявника, що арештований об`єкт незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по вул. Світла, 3-А в м. Києві не відповідає положенням ст. 98 КПК України є безпідставними і необгрунтованими, та не містять під собою доказового підтвердження.
Згідно положень ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
З огляду на предмет доказування у кримінальному провадженні, в рамках якого накладався арешт, та беручи до уваги, що при арешті майна з метою забезпечення збереження речових доказів перевіряється лише доказове значення майна, на яке накладається арешт (ст. 98 КПК України), слідчий суддя дійшов висновку, що арешт об`єкту незавершеного будівництва, лікувально-оздоровчого комплексу по вул. Світла, 3-А в м. Києві (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00), який належить ОСОБА_4 було накладено обґрунтовано, оскільки існують достатні підстави вважати, що вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
При накладенні арешту, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.
В судовому засіданні прокурором було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки мета накладення арешту у кримінальному провадженні, на даний час не досягнута, оскільки продовжують існувати ризики приховування та знищення майна.
На підставі викладеного, керуючись статтею 174 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання представника володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2018, в рамках кримінального провадження № 0000080.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено 10.07.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1