справа № 397/1737/18
провадження № 11-кп/4809/499/19
20 серпня 2019 року м. Кропивницький
20 серпня 2019 року, колегією суддів Кропивницького апеляційного суду розглянуто справу за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_1 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2019 року, якою стосовно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29.09.2019.
За наслідками апеляційного розгляду, апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2019 року, щодо ОСОБА_2 , залишено без змін.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 375 КПК України, вважаю необхідним викласти окрему думку щодо ухваленого рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскарженні судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема, вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК, ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру та інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 392 КПК України, регламентовано, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Ухвала Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2019 року, якою стосовно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29.09.2019, постановлена під час судового розгляду кримінального провадження, отже, окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вказаним рішенням Конституційний Суд зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини, пункт 2 резолютивної частини).

Конституційний Суд приймаючи рішення не зазначив про втрату чинності ч. 2 ст. 392 КПК України, як не конституційної, а визнав неконституційним відсутність норми про апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, та зобов`язав законодавця впровадити відповідне нормативне регулювання.

На даний час нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, не приведене законодавцем у відповідність із Конституцією України та рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року і вказана норма закону залишається чинною у викладеній вище редакції, якою встановлено обмеження на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, тобто відсутній процесуально визначений порядок прийняття та розгляду зазначеної категорії проваджень.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України прийняття законів України належить виключно до повноважень Верховної Ради України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, вважаю, що за відсутності спеціальних норм, які чітко визначають порядок, строки апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження, процедури апеляційного розгляду цих скарг, апеляційний суд за відсутності нормативно - правового регулювання не має повноважень приймати до розгляду апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового розгляду кримінального провадження.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_3