Дата документу 19.08.2019 Справа № 554/7408/19
У Х В А Л А
іменем України

19 серпня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001560 від 06.12.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

15 серпня 2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, від 07.08.2019 року на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо відмови у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001560.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 24.06.2019 року він звернувся до слідчого із заявою про залучення його як потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та винесення відповідної постанови. 18.07.2019 року слідчим прийнято постанову про відмову у визнанні заявника потерпілим, копію якої останній отримав поштою 06.08.2019 року. Із вказаним рішенням ОСОБА_3 не згодний, мотивуючи тим, що під час судового розгляду кримінальної справи 1-9/03 на підставі відповідного рішення суду прокурором проводилась перевірка його заяви щодо застосування до нього на стадії досудового розслідування катувань та незаконних методів ведення досудового слідства для отримання викривальних свідчень (самообмови). На думку заявника, прокурор здійснив таку перевірку з порушенням його права на захист, а саме: його не допитували під час перевірки, не з`ясовували, хто, де та коли застосовував до нього недозволені методи слідства, не надано можливість надати письмові або усні пояснення з цього приводу, у зв`язку з чим, прокурором сфальсифіковано результати такої перевірки, внаслідок чого зроблено висновок про те, що обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 , не відповідають дійсності. На думку заявника, результатом неправомірних дій прокурора став факт обгрунтування обвинувального вироку у кримінальній справі №1-9/03 показами ОСОБА_3 , які були отриманні під катуваннями та незаконним впливом. Зазначає, що діями прокурора йому завдано як моральну, так і матеріальну шкоду, у тому числі на послуги адвоката, а також його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, викладених у скарзі, просить зобов`язати співробітників ТУ ДБР у м.Полтаві винести постанову про залучення його, ОСОБА_3 , до кримінального провадження №0001560 від 06.12.2018 року як потерпілого та задовольнити скаргу. Одночасно з цим, просить поновити пропущений заявником строк для подання скарги до суду через те, що оскаржувану постанову ним отримано 06.08.2019 року шляхом поштового зв`язку.

У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Заявник ОСОБА_3 у скарзі просив про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги та наявність відповідного волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.303-308 цього Кодексу

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Судом установлено, що наразі у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, знаходиться кримінальне провадження №0001560, внесене до ЄРДР 06.12.2018 року на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (до цього органом досудового розслідування згідно з витягом з ЄРДР зазначено прокуратуру Харківської області). Так, згідно з корпією витягу з ЄРДР від 06.12.2018 року зазначено про те, що до прокуратури Харкіської області 30.11.2018 року надійшла ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.09.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25.06.2018 року, якою зобов`внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_3 від 04.09.2017 року. У заяві ОСОБА_3 вказує на неправомірні дії колишнього прокурора слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 під час проведення дослідчої перевірки в порядку ст..97 КПК України (в ред. 1960 року) за заявою засудженого ОСОБА_3 щодо застосування до заявника недозволених методів слідства (а.с.3).

Як вказує заявник, у вказаному кримінальному провадженні він звернувся до органу досудового розслідування із заявою про залучення його як потерпілого.

Із доданої до скарги заяви ОСОБА_3 від 24.06.2019 року вбачається, що заявник звертався до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, зазначаючи про те, що за вироком Харківського апеляційного суду від 31.03.2003 року його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,2,4,6,9,13 ст.115; ч.4 ст.187; ч.2 ст.194; ст.70 КК України та призначено міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі, даний вирок Верховним Судом залишений без змін. Вказаний вирок, на думку ОСОБА_3 ґрунтувався на його явці з повинною, яку він надав 13.12.2001 року під застосуванням катувань та жорстокого поводження з боку працівників Київського РВ міста Харкова, а також суд врахував результати перевірки, проведеної прокурором ОСОБА_5 , та визнав явку з повинною допустимим доказом. Натомість, у кримінальному провадженні №0001560 ОСОБА_3 допитано як свідка. Тому, оскільки вчиненим правопорушенням йому завдано тяжкої моральної шкоди, неправомірно притягнуто до кримінальної відповідальності, просив залучити його до участі в провадженні як потерпілого (а.с.4).

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2019 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001560 від 06.12.2018 року (а.с.5-6).

Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчого, підставами для відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим зазначено відсутність у заяві відомостей щодо розміру завданої йому або іншим особам матеріальної чи моральної шкоди, а також не зазначення причинного зв`язку із можливими неправомірними діями працівників прокуратури Харківської області та можливим заподіянням йому шкоди.

Аналізуючи на предмет законності зазначену постанову, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (службове підроблення), полягає у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Склад злочину, передбачений ч.1 ст.366 КК України, є формальним та злочин вважається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, за наявності достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого була подана особою, якій не завдано шкоди, а також з огляду на її передчасність, слідчим прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав і свобод, законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого, при цьому заявником ОСОБА_3 не доведено, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як передбачено ч.1 ст.55 КПК України, разом із тим, ОСОБА_3 не надано до суду жодного доказу його душевних страждань, переживань або фізичних страждань, завданої моральної шкоди тощо.

При дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст.9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження.

Враховуючи наведене та відомості, які вказані в заяві ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого, останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні №0001560.

Суд звертає увагу на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001560 триває, а також обставини, зазначені ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 04.09.2017 року, перевіряються органом досудового розслідування шляхом проведення слідчих і процесуальних дій, що в подальшому не позбавляє заявника реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР, склад злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у заяві ОСОБА_3 про визнання його потерпілим не наведено достатніх обґрунтувань щодо заподіяння йому шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак слідчий суддя, не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, дійшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження рішення слідчого.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Слідчий суддя, зважаючи на те, що у поданій скарзі заявник порушує питання про поновлення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, причини, на які посилається заявник, визнає поважними, а тому вважає за можливе поновити строк на подання зазначеної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 55, 117, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк для звернення зі скаргою до суду.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 18.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001560 від 06.12.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1