Номер провадження:1-кп/521/1269/19
УХВАЛА
23 жовтня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора- ОСОБА_3 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого- ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні суду, обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 вересня 2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000597 від 25.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку щодо можливості призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акту.
Захисники адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та подали клопотання про його повернення прокурору у зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисників.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду і підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Отже, звернутися до суду з обвинувальним актом можливо тільки відносно особи, яка набула статусу підозрюваного, в порядку ст. 42, 276-278 КПК України.
Як вбачається зі змісту клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту та доданих до нього документів, 14.06.2019 року слідчим СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , якому 25.04.2019 року начальником СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 було доручено проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, за погодженням з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , було складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України.

26.06.2019 року постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 ОСОБА_6 було оголошено у розшук та зупинено досудове розслідування.

Відповідне повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_6 . 23.08.2019 року слідчим СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 .

24.08.2019 року Начальник СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 доручив проведення досудового розслідування слідчому СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10

24.08.19 року слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 своєю постановою відновив досудове розслідування.

24.08.2019 року о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_6 було затримано.

Отже, повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено 23.08.19 року, за день до його затримання, за відсутності на це повноважень у слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та в період зупиненого досудового розслідування.

Таким чином, вручення (як процесуальна дія) складеного повідомлення про підозру від 14.06.2019 року відбувалося 23.08.2019 року в період зупиненого досудового розслідування, в порушення ст. ст. 113, 116, 282 КПК України, та неуповноваженою на те особою, в порушення вимог ст. 40 КПК України.

Як наслідок, ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, що виключає можливість звернення до суду з обвинувальним актом, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний це здійснити у найкоротший строк лише після повідомлення особі про підозру.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Згідно п. 5, ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Разом з тим, вимогами ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Отже, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі, суб`єктивної і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

За відсутності хоча б одного із вказаних ознак складу злочину, особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності.

Пред`явлене згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачення зводиться до наступного:

«…. в невстановленому слідством місці та в невстановлений час, ОСОБА_6 … невстановленим способом придбав сукупність компонентів вибухового пристрою саморобний вибуховий пристрій з зарядом вибухової речовини на основі тротилу та електродетонатором ЕДП, що здатні до вибуху, до складових якого входять… В подальшому… поклав їх у рюкзак… та в невстановлений час, переніс … з невстановленого в ході досудового розслідування місця до приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Патріотична, буд. 58, де почав їх незаконно зберігати… надалі в невстановлений слідством час… з рук в руки передав зазначений рюкзак із вказаним саморобним радіокерованим вибуховим пристроєм…. Наріманову Фізулі Мезагер Огли…».

Таке формування обвинувачення є неконкретним та абстрактним.

Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджає суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 ККУ, а саме, у носінні, зберіганні, придбанні, передачі, як вибухової речовини, бойових припасів так і вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, а саме в тому, що невстановленим способом начебто придбав сукупність компонентів вибухового пристрою саморобний радіокерований вибуховий пристрій з зарядом вибухової речовини на основі тротилу та електродетонатором ЕДП, що здатні до вибуху, до складових якого входять:

-вибухова речовина на основі бризантної вибухової речовини тротилу, загальною масою 536 грамів (з сумарним вмістом тротилу 322 грами);

-електродетонатор миттєвої дії марки «ЕДП», який є засобом підриву та належать до бойових припасів;

-комплект бездротового керування для дистанційної комутації електричних мереж перемінного та постійного струму, виготовлений на базі електромагнітного реле SRD-12VDC-SL-C та радіомодуля AK-RXB17-L 1720 з внесеними конструктивними змінами, що забезпечують можливість дистанційного керування електровибуховою мережею;

-акумуляторна батарея VIPOW LP00.8-12 12VO,8Ah/20HR та постійні магніти.

Однак, таке формулювання обвинувачення є неточним та неконкретним, адже незрозуміло що саме невстановленим способом було придбано - сукупність компонентів вибухового пристрою чи саморобний радіокерований вибуховий пристрій, який включає в себе відповідні складові, а також не конкретизовано об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення з посиланням на час, місце, спосіб придбання, мотив, мету придбання, носіння та зберігання. Відтак, оскільки цих обставин не викладено взагалі, це є припущенням сторони обвинувачення.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено чи були придатні ці компоненти до використання за цільовим призначенням, чи могли заподіяти шкоду життю та здоров`ю людини, чи були вони призначені саме для цього, а не мали іншого призначення. Адже об`єктом вказаного злочину є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Вказана обставина свідчить про відсутність умислу на використання цих предметів за цільовим призначенням.

Зазначені недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту.
Крім того, згідно ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Однак, в ході підготовчого судового засідання було встановлено, що вказаний обвинувальний акт був затверджений прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , повноваження якого на момент затвердження не були підтверджені через відсутність підпису Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_12 на постанові групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 26 квітня 2019 року (прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 (старший групи ОСОБА_9 )) та постанові групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 24 серпня 2019 року (прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (старший групи ОСОБА_9 )). Зазначене свідчить про грубе порушення вимог ст. 291 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержуватись вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Вищенаведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000597 від 25.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає вимогам КПК України, ст. 291 КПК України, що унеможливлює повно, всебічно та об`єктивно провести судовий розгляд, а відтак, керуючись ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про повернення вказаного обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.
Керуючись ст. ст. 314, 283, 291, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні № 0000597 від 25.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України прокурору Одеської місцевої прокуратури № 2 у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1