В И Р О К
Іменем України

23 травня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000116 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із повною вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , інструктора навчальної роти навчального батальйону, учасника бойових дій, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 410 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке встановлене та визнане судом доведеним

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015 оголошено проведення часткової мобілізації.
Двадцять шостого лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2016 № 24-РС солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, яка розташована в АДРЕСА_3 .
Відповідно до атестату № 4 від 01.04.2016 з військової частини польова пошта НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 на склад ракетно-артилерійського озброєння (далі РАО) передано холості патрони калібру 7,62 мм, зразка 1943 року, вибухові пакети та бойові припаси - патрони калібру 5,45 мм з кулею ПС, що відповідно до ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є військовим майном, яке використовується лише за його цільовим та функціональним призначенням, а його списання провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України. У свою чергу відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання.
Двадцять п`ятого травня 2016 року ОСОБА_7 , беручи участь у заняттях з вогневої підготовки, вирішив привласнити військове майно в умовах особливого періоду.
Реалізуючи задумане, 25.05.2016 солдат ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», ст.ст. 11, 16, 17, 49, 127, 128, 144, 212 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 5, 13, 15, 16 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 04.08.2000 та п.п. 6, 7, 8 розділу IV «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, із корисних мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок держави, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи, що внаслідок своїх дій буде завдано шкоду державі, а також бажаючи настання цих наслідків, перебуваючи на місці проведення занять на військовому стрільбищі військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_4 , привласнив військове майно, а саме: 43 холості патрони калібру 7,62 мм зразку 1943 року, загальною вартістю 12 грн. 04 коп. та 7 взрив-пакетів, загальною вартістю 43 грн. 05 коп., які не використав під час стрільб, а поклав до рюкзака та переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 788 від 14.06.2016 «Про організацію та проведення стрільб, забезпечення виконання вимог безпеки» солдата ОСОБА_7 призначено керівником стрільби на ділянці вправ підготовчих стрільб з АК-74 під час проведення вогневої підготовки з особовим складом Всеукраїнського патріотичного вишкільного табору «Нащадки козацької слави».
Відтак, під час проходження військової служби та виконуючи обов`язки керівника стрільби, солдат ОСОБА_7 повинен був керуватися, у тому числі, вимогами ст.ст. 11, 16, 17, 49, 127, 128, 144, 212 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п.п. 5, 13, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна в Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2000 та п.п. 6, 7, 8, 9 розділу IV «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, відповідно до яких обвинувачений зобов`язаний був, окрім іншого, зберігати стрілецьку зброю та боєприпаси до неї у кімнаті для зберігання зброї, берегти державне майно, використовувати закріплене за ним військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням, під час проведення практичних стрільб здійснювати контроль за використанням боєприпасів, вживати заходів щодо виявлення нестачі та розшуку гільз або неповернутих боєприпасів, а також по завершенню проведення навчань та практичних стрільб здати на склад РАО невикористані боєприпаси і боєприпаси, які дали осічку разом із роздавально-здавальною відомістю.
Таким чином, ОСОБА_7 в силу своєї посади керівника стрільб на ділянці ВПС з АК-74 під час проведення вогневої підготовки був військовою службовою особою, проте останній вирішив привласнити бойові припаси не зловживаючи своїм службовим становищем керівника стрільб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, 15.06.2016, в порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», ст.ст. 11, 16, 17, 49, 127, 128, 144, 212 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 5, 13, 15, 16 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 04.08.2000 та п.п. 6, 7, 9 розділу IV «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, в умовах особливого періоду, умисно, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок держави, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи, що внаслідок цих дій буде завдано шкоду державі, а також бажаючи настання цих наслідків, під час проведення занять з вогневої підготовки на військовому стрільбищі військової частини НОМЕР_3 , розташованого в АДРЕСА_4 , користуючись відсутністю контролю за його діями, привласнив видані йому бойові припаси до вогнепальної стрілецької зброї, які не були використані особовим складом підрозділу, а саме: 131 бойовий патрон калібру 5,45 мм із кулею ПС, загальною вартістю 27 грн. 51 коп.
У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 поклав 131 бойовий патрон калібру 5,45 мм із кулею ПС, що є бойовими припасами, до рюкзака і переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де в порушення п.п. 3, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 та п. 1 Додатку №1 до Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 N2471-XII, без передбаченого законом дозволу незаконно зберігав разом із наступними бойовими припасами: 7 патронів калібром 7,62мм., 2 гвинтівочних патрони калібром 7,62мм., 2 мисливських патрони калібром 308 WIN (7,62х51мм) та 1 мисливський патрон калібром 338 LM (8,6x70мм) до 17.06.2016, коли о 19 год. 45 хв. під час обшуку кімнати вищезгаданого будинку ці бойові припаси були виявлені та вилучені.
Такі дії ОСОБА_7 суд кваліфікує як привласнення військовослужбовцем бойових припасів та іншого військового майна, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто за ч. 3 ст. 410 КК України, а також як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто за ч. 1 ст. 263 КК України.
Пояснення учасників кримінального провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 визнав, що зберігав боєприпаси за місцем свого проживання, однак заперечив наявність у нього умислу на привласнення боєприпасів і військового майна та пояснив, що 15.06.2016 він був призначений керівником стрільб на ділянці «Тир», де здійснювалися стрільби із учнями шкіл. Перед початком стрільб на пункті боєпостачання він разом із курсантом отримав боєприпаси калібром 5,45 та повернувся на ділянку, де проводив стрільби, у ході яких він особисто споряджав магазини патронами. Близько 12 год. групи учнів перестали надходити на ділянку і почекавши до 14 год. він отримав від майора ОСОБА_9 наказ оперативно згорнути навчальні точки для стрільб та повертатися до навчального центру. В цей час почався сильний дощ, а тому він поспіхом поклав 131 невикористаний патрон у пакет, щоб у металевий ящик з-під патронів позбирати гільзи. У подальшому пакет із патронами він випадково поклав до свого рюкзака та залишився ночувати у казармі. Вранці 16.06.2016 за дозволом безпосереднього командира він разом із рюкзаком пішов у госпіталь, звідки поїхав додому та ліг спати. Прокинувшись ввечері він почав розбирати рюкзак і знайшов там патрони у пакеті, які не повернув до військової частини, а поклав до тумби, щоб не побачила дружина. Зранку 17.06.2016 він проспав, а тому поспіхом зібравшись поїхав на службу та забув вдома патрони. Цього ж дня йому зателефонував тесть, з яким він проживає в одному будинку, та повідомив що до нього прийшли якісь люди, а тому він поїхав додому, де відбувався обшук, під час якого він показав у тумбі патрони зі стрільб. Додав, що інші патрони, у тому числі холості і взрив- пакети він зберігав вдома лише для того, аби не повертатися за ними до навчального центру, а одразу їхати із ними з дому на навчальні заняття.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що обвинувачений був його підлеглим. В червні 2016 він був командиром в/ч НОМЕР_1 і в цей час були проведені стрільби з школярами. ОСОБА_7 був призначений керівником стрільб на ділянці та останній був зобов`язаний після стрільб повернути на пункт боєпостачання невикористанні боєприпаси і гільзи з-під патронів, проте йому невідомо скільки гільз було повернуто після стрільб. У подальшому він був присутній під час обшуку у помешканні ОСОБА_7 , під час якого було виявлено кулемет для гри у страйкбол, декілька магазинів із патронами, патрони, декілька ножів та пакет з боєприпасами.

Свідок ОСОБА_11 розповів про порядок видачі та обліку боєприпасів, а саме, що боєприпаси на стрільби видаються під підпис начальником пункту боєпостачання згідно наказу командира військової частини та відповідно до заявки керівника підрозділу стрільб. Після стрільб начальник пункту боєпостачання приймає гільзи, про що робить відмітку у відомості. У випадку здачі меншої кількості гільз, ніж було видано боєприпасів, начальник пункту боєпостачання доповідає начальнику стрільб, після чого проводяться заходи щодо пошуку гільз, а в разі неможливості їх пошуку, внаслідок проведення стрільб у поганих погодних умовах чи у русі, такі гільзи підлягають списанню. Водночас, обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів йому не відомі.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що 15.06.2016 він був начальником пункту боєпостачання. В цей час були проведені стрільби, у яких брав участь ОСОБА_7 . Він під особистий підпис у відомості видавав ОСОБА_7 близько 1000 боєприпасів, які останній у подальшому роздавав учасникам стрільб. Після стрільб йому здавалися гільзи, але він не пам`ятає їх кількості та чи була різниця у кількості виданих обвинуваченому боєприпасів і гільз, які здавалися після стрільб, оскільки під час здавання гільз пішов сильний дощ та він поспішав при підрахунку.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що йому відомо про проведення стрільб 15.06.2016, в яких приймав участь ОСОБА_7 , проте йому не відомо про обставини інкримінованих останньому злочинів.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що отримав оперативну інформацію про те, що за місцем проживання ОСОБА_7 зберігається зброя. Під час проведення обшуку вдома у ОСОБА_7 були вилучені боєприпаси.

Докази, які підтверджують обвинувачення, визнане судом доведеним

Відповідно до атестату №4 від 01.04.2016 з військової частини польова пошта НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 11.10.2015 на склад ракетно-артилерійського озброєння видано для користування холості патрони калібру 7,62 мм зразка 1943 року, вибухові пакети та боєприпаси патрони калібру 5,45 мм з кулею ПС (том 2, а.к.п. 25).
Згідно із заявки №102 та роздавально-здавальних відомостей №102/2 і без номера від 27.05.2016 та №№ НОМЕР_4 , 140 для проведення практичних стрільб з особовим складом 3 роти військової частини НОМЕР_1 були видані боєприпаси, а саме 30 вибухових пакетів, а також 7400 холостих патронів калібру 7,62 мм. зразку 1943 року та усі 7400 гільз з холостих патронів були втрачені і не були здані, а тому такі гільзи в подальшому були списані за актом №102 списання (зняття залишків) (том 2, а.к.п. 15-17, 18-19, 20-24).
Наведені докази підтверджують наявність у військовій частині на час вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину за ч. 3 ст. 410 КК України відповідних боєприпасів, холостих патронів та вибухових пакетів, а також їх видачу особовому складу для проведення практичних стрільб, у яких 25.05.2016 приймав участь ОСОБА_7 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №788 від 14.06.2016 на військовому стрільбищі військової частини НОМЕР_3 15.06.2016 було доручено провести заняття з вогневої підготовки з особовим складом Всеукраїнського патріотичного вишкільного табору «Нащадки козацької слави», а керівником стрільб на ділянці ВПС з АК-74 призначено ОСОБА_7 (том 2, а.к.п. 1-4)
На виконання цього наказу на підставі заявки №148/РАО начальнику складу боєприпасів за роздавально-здавальною відомістю №186 видані наступні боєприпаси: 5,45 мм ПС у кількості 8800 штук, 40 мм ВСГ 25 П у кількості 40 штук та шість РПГ-22. Як вбачається із роздавально-здавальної відомості №148/1/6 від 15.06.2016 ОСОБА_7 одержав 900 патронів калібром 5,45 мм., з яких повернув лише 763 гільзи, тобто не здав 137 гільз. При цьому, із загальної кількості боєприпасів, а саме 8640, лише 1166 гільз були здані, у той час коли 7474 відстріляних гільз не були повернуті (том 2, а.к.п. 7, 8, 9).
Таким чином, зазначені докази доводять особисте отримання ОСОБА_7 патронів та не здачу останнім як керівником стрільб 137 гільз із цих патронів. Водночас у згаданих роздавально-здавальних відомостях відсутні жодні дописи ОСОБА_7 про наявність у нього після стрільб невикористаних патронів, про що останній зазначив у суді. Разом з тим, під час та після стрільб, а також наступного дня обвинувачений, маючи можливість, не повідомив про наявність у нього невикористаних патронів ані начальнику боєпостачання, якому здавав гільзи, ані безпосередньому керівникові, що, на переконання суду, вказує на наявність умислу в обвинуваченого на привласнення цих патронів.
При цьому, за відсутності повідомлення ОСОБА_7 про наявність невикористаних патронів, усі неповернуті гільзи у загальній кількості 7474 згідно вимог «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 були списані за актом списання (знаття залишків) із поясненнями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також ОСОБА_12 про те, що після закінчення стрільб особовий склад Всеукраїнського патріотичного вишкільного табору «Нащадки козацької слави» не повернули 7474 гільз калібром 5,45, оскільки ці гільзи були втрачені під час стрільби у русі та у високій траві (том 2, а.к.п. 10-11, 12-14).
Як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №142нр від 15.06.2016 обвинувачений ОСОБА_7 15 та 14 червня 2016 року у наряді не перебував (том 2, а.к.п. 5-6).
Начальник служби озброєння військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 у листах від 25.06.2016 №1951 та №1952 вказав, що у наведеній військовій частині перебували на обліку патрони калібру 5,45 мм вартістю 21 коп. за 1 патрон; патрони «Холості» калібру 7,62 мм вартістю 28 коп. за 1 патрон; вибухові пакети ЦФ вартістю 6 грн. 15 коп. за 1 пакет та усе перелічене військове майно було видане 25.05.2016 і 14.06.2016 для проведення стрільб (том 2, а.к.п. 26-27).
Відповідно до протоколу обшуку від 17.06.2016 з фототаблицями за місцем проживання обвинуваченого у АДРЕСА_2 , в одній із кімнат у шафі було виявлено та вилучено, а в подальшому згідно протоколів огляду речей від 21.06.2016 оглянуто: 131 предмет схожих на набої, що за висновком експерта №1/2705 від 30.06.2016 є патронами калібру 5,45 мм та призначені для стрільби із військової нарізної зброї калібром 5,45 мм, а саме автоматів «АКМ-74»; 12 на вигляд набоїв, що за наведеним експертним висновком є патронами калібром від 5 до 12 мм., являються мисливськими, гвинтівочними та проміжними патронами; 43 холостих (попередньо) набоїв, які за згаданим висновком експерта є патронами і не відносяться до боєприпасів, а згадані 131 патрон калібру 5,45 мм. та 12 патронів різного калібру за експертним висновком відносяться до боєприпасів.
Також, у помешканні ОСОБА_7 були вилучені 7 шашок світло-коричневого кольору, які за висновком експерта №4/18 від 20.07.2016 є вибуховими пакетами, придатні для використання за призначенням, виготовлені промисловим способом та не відносяться до боєприпасів і вибухових пристроїв (том 2, а.к.п. 28-35, 36-45, 48-58, 60-70, 71-80).
Згідно листа начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області від 16.06.2016 в діях Глембоцького вбачаються ознаки злочинів, передбачених ч. 3 ст. 410 та ч. 1 ст. 263 КК України, розслідування яких здійснюється військовою прокуратурою (том 2, а.к.п. 102).
У рапорті від 30.06.2016 слідчий військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_17 пропонує військовому прокурору ОСОБА_18 внести відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_7 злочину за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку із самостійним виявленням слідчим цього злочину після отримання висновку експерта №1/2705 від 30.06.2016 (том 2, а.к.п. 104).
Медична картка амбулаторного хворого №2452 підтверджує перебування ОСОБА_7 16.06.2016 на консультації у лікаря-травматолога, однак жодним чином не вказує про невинуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів (том 2, а.к.п. 115).
Суд не бере до уваги протокол огляду речей від 21.06.2016, оскільки під час огляду 6 пустих магазинів до автомату АК-74 не містять на собі слідів, які можуть мати значення для даного кримінального провадження (том 2, а.к.п. 46-47).
Суд також відкидає як доказ висновок експерта №1/2763 від 24.11.2016, у якому були досліджені вилучені в обвинуваченого багнет і ножі та встановлено їх приналежність до холодної зброї, оскільки обвинуваченому не інкримінується будь-який злочин, пов`язаний із холодною зброєю (том 2, а.к.п. 48-58).

Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 410 КК України, спростування судом доводів сторони захисту та підстави виключення кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем

Відповідно до Додатку № 1 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471-XII, до майна, яке не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України належать, у тому числі, бойові припаси.
Згідно п. 2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №576 від 12.10.1992, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать, у тому числі, бойові припаси.
Відповідно до п. 8.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, дозвільна система, що здійснюється органами внутрішніх справ, поширюється, зокрема, на бойові припаси до зброї.
З огляду на факт зберігання ОСОБА_7 за місцем свого проживання бойових припасів, який доведено протоколом обшуку в його житлі та висновком експерта №1/2705 від 30.06.2016, за відсутності у ОСОБА_7 передбаченого вищезгаданими нормативно-правовими актами дозволу на зберігання бойових припасів, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд не погоджується із доводами сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, який, на думку захисника, є злочином тотожним злочину за ст. 191 КК України, тобто злочином із матеріальним складом, внаслідок того, що обвинувачений привласнив військове майно на загальну суму 82 грн. 60 коп., що не досягає мінімальної суми за якою наставала кримінальна відповідальність у 2016 році - 160 грн., що є підставою для кваліфікації дій обвинуваченого в межах КУпАП.
Так ст. 410 КК України передбачає відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна.
Отже, у наведеній статті законодавець встановив, що кримінально-карним діянням є посягання на спеціальне майно, тобто військове майно, що за приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» являє собою державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та до якого належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Таким чином, недоречним є порівняння захисника ст. 410 та ст. 191 КК України як тотожних злочинів, оскільки злочин за ст. 191 КК України є злочином проти власності та об`єктом цього злочину є право власності осіб на майно, тоді як злочин за ст. 410 КК України відноситься до категорії злочинів проти встановленого порядку несення військової служби та наведення стаття, шляхом встановлення кримінальної відповідальності, захищає та охороняє саме спеціальне майно військове, використання та обіг якого пов`язане із встановленим порядком несення військової служби.
Отже, сума привласненого військового майна не є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України і не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, а лише може бути врахована при призначенні покарання чи при вирішенні цивільного позову у разі звернення із таким.

Захисник просив визнати недопустимими доказами висновки експерта №1/2705 від 30.06.2016 та №4/18 від 20.07.2016, оскільки такі експертизи являються доказом у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 263 КК України, проте вони були проведені у рамках іншого кримінального провадження за ч. 3 ст. 410 КК України, що унеможливлює прийняття цих доказів судом.
Проте, як убачається із протоколу обшуку у житлі ОСОБА_7 слідчий ОСОБА_17 , виявивши певні предмети, лише окреслив їх схожість до тих чи інших об`єктів та загальні риси, а саме те, що були виявлені предмети зовні схожі на гільзи, набої, холості (попередньо) набої, 7 шашок світло-коричневого кольору, а тому з метою ідентифікації виявлених предметів як відповідне військове майно, а також для встановлення належності предметів схожих на набої до боєприпасів, за відсутності у слідчого повноважень на таку ідентифікацію, з метою кваліфікації дій обвинуваченого саме за ст. 410 КК України, яка передбачає привласнення боєприпасів та іншого військового майна, були призначенні та проведені відповідні експертизи у рамках кримінального провадження за ст. 410 КК України.
Водночас, балістичною експертизою №1/2705 від 30.06.2016 було встановлено належність вилучених у помешканні ОСОБА_7 131 та 12 патронів до бойових припасів, що, у свою чергу, було підставою для кваліфікацій дій обвинуваченого на досудовому розслідуванні не лише за ст. 410 КК України, але і як протиправне зберігання бойових припасів, що становить склад злочину за ст. 263 КК України. Саме тому відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 були внесенні 30.06.2016, тобто після отримання висновків наведеної експертизи, оскільки неможливим було б встановлення вчинення обвинуваченим незаконного зберігання бойових припасів без ідентифікації вилучених в останнього об`єктів саме як бойових припасів.

Доводи захисника про відсутність кримінального провадження щодо Глембоцького за ч. 1 ст. 263 КК України спростовується витягом з кримінального провадження №0000116, згідно із яким до ЄРДР 16.06.2016 були внесенні відомості про вчинення злочину за ч. 3 ст. 410 КК України, а в подальшому під час досудового розслідування наведеного кримінального провадження слідчий самостійно вивив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, що слугувало підставою для реєстрації кримінального провадження за ст. 263 КК України. При цьому слідчими визначено ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , а прокурорами ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 (том 2, а.к.п. 116-117)
Наведене узгоджується із іншими матеріалами справи, а саме скріншотом з ЄРДР, з якого вбачається, що 30.06.2016 в ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження №0000122 за ч. 1 ст. 263 КК України. Постановою прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_20 від 30.06.2016 матеріали кримінальних проваджень №0000116 за ч. 3 ст. 410 КК України та №0000122 за ч. 1 ст. 263 КК України були об`єднані в одне, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 217 КПК України про те, що у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень. Як вбачається з матеріалів справи у подальшому використовувався первинний номер кримінального провадження, а саме №0000116, що є логічним, адже наведене провадження було зареєстроване раніше. Відтак, суд вважає, що слідчий ОСОБА_17 мав право здійснювати процесуальні дії в об`єднаному кримінальному провадженні, у тому числі, повідомляти про підозру та складати обвинувальний акт.
Доводи захисника про незаконність об`єднання кримінальних проваджень щодо Глембоцького за ч. 3 ст. 410 та ч. 1 ст. 263 КК України, внаслідок відсутності здійснення будь-яких процесуальних дій, тобто відсутності розслідування за ч. 1 ст. 263 КК України не відповідає вимогам ст. 217 КПК України, згідно із якою при об`єднанні кримінальних проваджень проведення у них розслідування необхідно лише у випадку коли у цих провадженнях не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення вчинені однією особою (особами).
Оскільки у кримінальному провадженні, що розглядається, під час досудового розслідування було встановлено особу ОСОБА_7 та вчинення ним двох злочинів, об`єднання матеріалів досудового розслідування щодо останнього за ч. 3 ст. 410 та за ч. 1 ст. 263 КК України відбувалось із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Суд вважає хибними твердження захисника про незаконність вручення ОСОБА_7 підозри за відсутності захисника останнього, оскільки норми ст. 278 КПК України щодо вручення особі письмового повідомлення про підозру не містять посилання на обов`язок присутності захисника при врученні підозри.
Разом з тим, зі змісту ст. 52 КПК України вбачається, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
При цьому, підозрюваним згідно ч. 1 ст. 42 КПК України є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, а також особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 не був затриманий за підозрою у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а останньому було саме вручено письмове повідомлення про підозру. Відтак, з огляду на ч. 1 ст. 42 КПК України ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного тоді, коли йому вже було повідомлено про підозру, що являється доконаним фактом. У зв`язку з цим, останній ані до вручення підозри, ані під час її вручення не перебував у статусі підозрюваного та відповідно участь захисника не була обов`язковою. Таким чином, лише після вручення обвинуваченому підозри, він, як підозрюваний у кримінальному провадженні, набуває беззаперечного права на захист від обвинувачення у вчинення особливо тяжкого злочину. З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_7 у день вручення підозри був наданий захисник, а тому право на захист обвинуваченого жодним чином не було порушено.

Суд вважає неправдивими доводи обвинуваченого про те, що він не привласнював боєприпаси, а лише забув їх повернути, оскільки свідок ОСОБА_12 у суді не вказував про те, що обвинувачений повідомляв йому про залишок патронів після стрільб, що дає підстави суду вважати, що обвинувачений, достовірно знаючи про наявність у нього 131 невикористаного патрону, не повідомив про це ОСОБА_12 , для того аби умисно привласнити ці боєприпаси. Факт наявності умислу у ОСОБА_7 на привласнення вказаних боєприпасів підтверджується тим, що він і наступного дня не повернув їх до військової частини, а залишив у себе вдома.
Суд дійшов висновку, що такі покази обвинуваченого є його намаганнями уникнути відповідальності за скоєне.
Отже, з урахуванням досліджених доказів у суду є єдина версія про привласнення ОСОБА_7 бойових припасів та іншого військового майна, а також про незаконне зберігання останнім боєприпасів, якою розумна та безстороння особа без вагань може пояснити усю сукупність фактів, установлених судом та на переконання суду саме ця версія, поза розумним сумнівом, доводить винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Разом з тим, суд вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутня така кваліфікуюча ознака злочину передбаченого ст. 410 КК України, як зловживання військовою службовою особою своїм службовим становищем, оскільки головною рисою зловживання службовим становищем є використання цього становища (свого впливу на підлеглих) для незаконного привласнення чужого майна. Наприклад, директор віддає розпорядження бухгалтеру переводити гроші від поставок не на рахунок підприємства, а на його (керівника) особистий або офшорний рахунок. Так, посадовець незаконно привласнює гроші, шляхом зловживання службовими повноваженнями, а саме користується правом віддавати розпорядження своїм підлеглим.

При цьому зловживання службовим становище відсутнє, коли службова особа, досягаючи необхідної їй мети, використовує для цього не своє службове становище, а особисті зв`язки, свій авторитет, дружні чи родинні стосунки з іншими службовими особами, обставини, що склались тощо.

Досліджені судом обставини справи доводять, що ОСОБА_7 не здійснював зловживання своїм службовим становищем для досягнення своєї мети, а саме для привласнення боєприпасів та іншого військового майна, оскільки обвинувачений не здійснював будь-яких розпоряджень іншим особам про передачу йому майна. Так, ОСОБА_7 жодним чином не використовував свої повноваження командира на ділянці стрільб, а лише після завершення стрільб самостійно, користуючись саме відсутністю контролю за його діями, а не наданими йому повноваженнями щодо боєприпасів, привласнив ці боєприпаси.

Таким чином, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 410 КК України як привласнення військовослужбовцем бойових припасів та іншого військового майна, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та за ч. 1 ст. 263 КК України як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Мотиви призначення покарання, прийняття рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат
При призначенні покарання суд відповідно до статті 65 КК враховує тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, а саме, що злочин за ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким злочином, а за ч. 3 ст. 410 КК України - особливо тяжким військовим злочином. Разом з тим, суд бере до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, а також пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, згідно обвинувального акту.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі.

Проте, враховуючи особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій в зоні АТО, згідно посвідчення НОМЕР_5 від 25.09.2015, його виключно позитивну характеристику за місцем служби, незначну, на думку суду, вартість привласнених обвинуваченим боєприпасів та іншого військового майна, наведені вище пом`якшуючі покарання обставини, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, беручи до уваги виключення судом такої кваліфікуючої ознаки злочину за ст. 410 КК України як вчинення його військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, що виключає корупційну складову цього злочину згідно із приміткою до ст. 45 КК України, а також ураховуючи вимоги ст. 50 КК України, у відповідності до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, та виходячи із принципу гуманізму, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому останнього, у відповідності до ст. 75 КК України, можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає, що кримінальне покарання повинно бути
справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертиз у загальному розмірі 4003 грн. 98 коп.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 410 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 410 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме: 143 предмета, схожих на патрони, 43 предмета схожих на холості набої калібром 7,62 мм., 3 предмета схожих на ручні димові гранати з маркуванням на кожній «Б», 7 предметів, схожих на вибухові пакети з маркуванням 3/97, що зберігаються у військовій прокуратурі Житомирського гарнізону, - знищити, а 6 ножів з кобурою до кожного, що зберігаються у військовій прокуратурі ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути ОСОБА_7 .
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя:

Судді: