ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3065/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2296/19 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.121,186,190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 08 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду, у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , з участю його захисника ОСОБА_8 , з участю потерпілої ОСОБА_9 , без участі інших потерпілих належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 04 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 04 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 04.11.2008 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження полі, в силу ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 07.10.2010 р. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307, ст. ст. 71, 72 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 28.04.2014 р. на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 р. умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 19 днів, без адресної реєстрації, проживаючого: АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням остаточного покарання у відповідності до ст. 70 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 15 лютого 2018 року, з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 р.) зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15 лютого 2018 року по 09 квітня 2019 року включно.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком чинності залишено раніше обрану - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.) у відшкодування майнової шкоди та 300000,00 грн. (триста тисяч грн.) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 6375,00 грн. (шість тисяч триста сімдесят п`ять грн.) у відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави з судові витрати за проведення експертиз № 579 від 02.02.2018 р. - 429,00 грн., № 2659 від 14.02.2018 р.- 715,00 грн., № 826 від 19.02.2018 р.-429,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

16 лютого 2016 року о 12 години 15 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, навмисно наніс ОСОБА_11 один удар кухонним ножем у ліву ногу, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя, після чого ОСОБА_11 пішов з квартири ОСОБА_7 та приблизно о 12 годині 30 хвилин помер у під`їзді вказаного будинку від масивної крововтрати, яка й стала безпосередньою причиною смерті.

13 січня 2018 року о 12 години 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку №52 по вул. С. Грицевця в м. Харкові, де керуючись раптово виниклим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, попросив у свого знайомого ОСОБА_12 його мобільний телефон, заздалегідь знаючи, що повертати мобільний телефон не буде. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 348,00 грн.

03 лютого 2018 року о 02 години 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходився в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_3 , попросив у свого знайомого ОСОБА_10 його мобільний телефон, заздалегідь знаючи, що повертати мобільний телефон він не буде. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 6375,00 грн.

09 лютого 2018 року о 16 години 30 хвилин, ОСОБА_7 разом із раніше знайомою ОСОБА_13 , знаходився на алеї біля будинку № 47 по вул. Зубарева в м. Харкові, попросив у ОСОБА_13 її мобільний телефон, заздалегідь знаючи, що повертати мобільний телефон не буде. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 1505,02 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України - 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.190 України - 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 10 років, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, особу винного, не надав оцінку низці обставин. Не врахував що ОСОБА_7 вчинено 2 тяжких злочина з чотирьох, крім того перебуваючи під слідством за ч.2 ст.121 КК України вчинив ряд корисливих злочинів, не має постійного місця роботи та джерел доходу, раніше неодноразово судимий та не має стійких соціальних зв`язків. Вважає, що міра покарання не відповідає особі обвинуваченого, а також є такою, що не буде достатньою для його виправлення.

Обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України та призначеного за цими злочинами покарання, оскаржує вирок в частині визнання його винним за ч.2 ст.121 КК України та призначення йому покарання за цим злочином і просить вирок районного суду скасувати і направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги вказав на те що він не мав наміру наносити тілесні ушкодження, які могли би привести до смерті потерпілого. Потерпілий відносно нього повів себе агресивно, намагаючись нанести йому тілесні ушкодження і обороняючись від дій потерпілого наніс йому удар ножем, про наслідки нанесення удару навіть не підозрював.

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга захисника обвинуваченого, який не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України та призначеного за цими злочинами покарання, оскаржує вирок в частині визнання його винним за ч.2 ст.121 КК України, яка просить вирок районного суду в цій частині скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.119 КК України і призначити йому покарання в межах санкції цієї статті.

В обґрунтування свої апеляційної скарги вказала, що суд не врахував те, що сам по собі факт нанесення потерпілому удару ножем не свідчить про умисел обвинуваченого на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинило його смерть, та не врахував мотив дій обвинуваченого та його поведінку після зазначених дій. Судом першої інстанції невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що спричинило помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги і апеляційної скарги свого захисника, просив задовольнити їх вимоги у повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Захисник обвинуваченого просила задовольнити вимоги її апеляційної скарги та обвинуваченого, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу і крім того просив відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року перерахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 15 лютого 2018 року по 08 серпня 2019 року, окрім того заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, просив залишити їх вимоги без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_9 просила залишити без задоволення вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, думку прокурора, думку потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вироку (а.с.172) фактичні обставини справи за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за епізодами обвинувачення за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались,і ніким не оскаржуються колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.04.2019 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.121 КК України.
Як вбачається з вироку суду (т.4 а.с.171-173), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку при цьому обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав частково.
Так як, судом встановлено, що ОСОБА_14 завдав умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого то суд першої інстанції, за переконанням колегії суддів, вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.121 КК України.
Висновки суду за вищенаведеним обвинуваченням ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, серед яких наступні:
- показання потерпілої ОСОБА_9 дані в ході судового розгляду про те, що 16 лютого 2016 року її син ОСОБА_11 пішов з дому близько 7 години 30 хвилин. З 09 години ранку, вона телефонувала сину, однак він не відповідав. О 14 годині 30 хвилин їй зателефонувала дочка та повідомила, що сина вбили, очевидицею подій не була. Їй відомо, що син вживав наркотичні засоби, зі слів сина знає, що купував їх у ОСОБА_7
- показання свідка ОСОБА_15 дані в ході судового розгляду про те, що вона проживає разом з ОСОБА_16 , у них є дитина, однак ОСОБА_16 не записаний батьком.
Декілька років тому вона ОСОБА_16 і ОСОБА_17 перебували в квартирі за місцем мешкання. В обідній час до них прийшов ОСОБА_18 , як вона зрозуміла в стані алкогольного сп`яніння і почав розмовляти про щось з ОСОБА_16 , вона зрозуміла, що розмова стосувалась грошей. Приблизно через півтори хвилини вона знову почула стук у двері, ОСОБА_16 різав хліб і так з ножем пішов до коридору. Потім вона почула шум в коридорі голоси ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і грюкіт дверей. Вона не виходила весь цей час з кухні, однак бачила, що ОСОБА_16 пішов до ванної кімнати, а коли повернувся на кухню то поклав ніж на стіл і сказав, що вдарив ножем ОСОБА_18
- показання свідка ОСОБА_17 дані в ході судового розгляду про те, що в 2016 році він перебував в гостях у ОСОБА_21 в квартирі АДРЕСА_2 . Вони збирались обідати і він почув стук у двері. ОСОБА_16 пішов до дверей, а він у цей час з кухні ніс ОСОБА_15 тарілку до кімнати та бачив, що прийшов ОСОБА_22 . Вже з кімнати він чув скандал, а потім почув, що ОСОБА_16 зачинив двері. Через декілька хвилин ОСОБА_18 знову прийшов до квартири, ОСОБА_21 вийшов у коридор з ножем з руків`ям білого кольору. Він чув скандал між ними, однак не виходив до коридору. В подальшому бачив, як ОСОБА_16 пішов мити ніж, потім ганчіркою витер підлогу і зайшов до кімнати. На його запитання, що трапилось ОСОБА_16 відповів, що посварилися через старі образи і що ОСОБА_18 наштрикнувся на ніж. Йому відомо, що як ОСОБА_18 так і ОСОБА_16 вживали наркотики.
- показання свідка ОСОБА_11 дані в ході судового розгляду про те, що 16.02.2016 року, коли вона була на робочому місці, їй зателефонувала колишня однокласниця ОСОБА_23 та повідомила, що в сусідньому від неї домі вбили брата ОСОБА_18
- показання свідка ОСОБА_24 дані в ході судового розгляду про те, що 16 лютого 2016 року вона разом з чоловіком поверталась додому і на другому поверсі будинку АДРЕСА_4 побачила багато крові. В цей час з 3-го поверху сходив хлопець і повідомив, що там лежить чоловік. Вона піднялася вище та побачила чоловіка, який був «білим». За слідами крові дійшла до квартири АДРЕСА_5 де мешкав сусід ОСОБА_25 . Коли біля його дверей зібрались сусіди ОСОБА_16 відчинив двері і сказав, що до нього ломились в квартиру він і вдарив ножем і показав рукою як бив ножем. Ввечері вона бачила співмешканку ОСОБА_20 , однак, що сталося та не розповідала.
- показання свідка ОСОБА_26 дані в ході судового розгляду про те, що вона проживає на 2 поверсі в сусідній квартирі з ОСОБА_27 . В середні лютого 2016 року була вдома, чула як грюкнули двері в тамбурі. Через деякий час їй подзвонили в двері співробітники поліції і запропонували бути понятою. Вона бачила в тамбурі кров на сходах між 2 та 3 поверхом загиблого хлопця біля якого було багато крові. В її присутності у ОСОБА_16 з квартири вилучали 3 ножі один великий, як їй здалося у крові.
- дані які містяться в протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього від 16 лютого 2016 року в ході проведення якого оглянуто виявлений на сходах 4-го поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 труп ОСОБА_11 з пораненням середньої третини лівого стегна в його наружній поверхні, від місця виявлення ОСОБА_11 плями бурого кольору ведуть до дверей квартири АДРЕСА_5 розташованої на 2-му поверсі. Під час огляду місця події слідчим вилучено змиви плям бурого кольору та в квартирі АДРЕСА_2 змиви з підлоги тамбуру, а також 3 кухонні ножі. (т. 4 а.с. 61-75)
- висновки судової цитологічних експертиз № 242-ц/16 від 10.03.2016 р., № 243-ц/16 від 09.03.2016 р. згідно яких в змивах з підлоги вилучених в ході огляду місця події 16.02.2016 року біля дверей тамбура квартири АДРЕСА_5 , між другим та третім поверхами будинку АДРЕСА_3 , виявлено кров людини 0 (І) з ізогемагглютінінами анті А, анті В, походження яких не виключається від ОСОБА_28 (т. 4 а.с. 76-79)
- висновок судової цитологічної експертизи № 246-ц/16 від 16.03.2016 р., згідно якої в змивах з підлоги вилучених в ході огляду місця події 16.02.2016 року в тамбурі квартири АДРЕСА_2 , виявлено сліди крові людини в якій при серологічному дослідженні виявлено антиген Н, властивий 0 (І) з ізогемагглютінінами анті А, анті В, ізогемагглютініни не виявлено. Таким чином, сліди крові можуть походити від любої людини з вищевказаною групою крові в тому числі і від ОСОБА_28 (т. 4 а.с. 80 -84)
- висновок судово-медичної експертизи № 353-с/16 від 24.03.2016 р. згідно якої у ОСОБА_11 встановлено одне колото-різане поранення лівого стегна, де на зовнішній поверхні стегна в середній третині є рана (локалізована на 68,5 см від рівня підошовної поверхні стоп), раньовий канал від якої спрямований зліва направо, зовні досередини і кілька зверху вниз довжиною 17 см., проходить в товщі задньої групи м`язів стегна, де є безліч крововиливів, які розшаровуються, з пошкодженням глибокої вени стегна і латеральної гілки глибокої артерії стегна, і сліпо закінчується в товщі шкіри на протилежній стороні стегна, де на заднєвнутрішній поверхні лівого стегна в середній третині є синець.
Відомості, отримані під час слідчого експерименту, за механізмом спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 при нападі ОСОБА_7 не протирічать судово-медичним даним в частині способу та механізму нанесення ушкоджень. (т. 4 а.с. 92-95)
- дані, які містяться в протоколі огляду предметів та фототаблиці до нього від 03 березня 2016 року в ході проведення якого оглянуто 3 кухонні ножі вилучені. (т. 4 а.с. 117- 127)
- дані, які містяться в протоколі пред`явлення речей для впізнання від 31 березня 2016 року за участю ОСОБА_29 в ході проведення якого він вказав на ніж № 2 як на раніше вилучений у нього в квартирі. (т. 4 а.с. 128-130 )
- висновок судово-медичної експертизи № 19/353-с/16 від 29.03.2016 р. згідно якої за характером рани та раневого канала, найбільш ймовірно, що колото-різане поранення лівого стегна ОСОБА_11 з ушкодженням глибокої вени стегна, утворилось в результаті удару ножом, наданим експерту як об`єкт № 3, на який ОСОБА_7 вказав, як на той, яким він наніс удар ОСОБА_11 (т. 4 а.с. 96-100)
Обвинуваченим не заперечувався факт, спричинення ножем тілесного ушкодження ОСОБА_11 , посилаючись на існування між ними неприязних стосунків, при цьому обвинувачений не заперечує обставини, що бажав щоби ОСОБА_11 до нього не приходив і не заважав. Також в результаті скандалу та бійки на які посилається ОСОБА_7 , як на обставину, яка передувала нанесенню удару ножем, у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не виявлено, сам обвинувачений теж зазначає про відсутність таких тілесних ушкоджень.
При таких обставинах, суд не знайшов підстав вважати, що ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони або перевищення її меж.
При розгляді кримінального провадження судом була перевірена версія обвинуваченого, викладена ним у своїх показаннях.
ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину визнав частково, пояснив, що 16 лютого 2016 року перебував за місцем проживання у зі співмешканкою ОСОБА_15 та своїм товаришем ОСОБА_17 . Після 12 години, коли накривали на стіл він почув, що в двері хтось стукає. На порозі він побачив свого знайомого ОСОБА_11 , оскільки між ним існували неприязні стосунки то він попросив ОСОБА_11 йти геть, вони почали розмовляти на підвищених тонах, його співмешканка, яка вийшла до коридору теж просила ОСОБА_11 піти. Він виштовхав ОСОБА_11 за двері та повернувся на кухню де почав нарізати хліб. Через 2-3 хвилини знову почув стук у двері, вийшов до коридору, кухонний ніж з пластиковим руків`ям білого кольору залишився у нього в правій руці, відчинив двері і знов побачив ОСОБА_30 , який ударив його у груди. Вони почали штовхатися, ОСОБА_18 намагався зайти до квартири. Коли він відштовхував ОСОБА_30 та той бачив, що у нього в руках кухонний ніж, він сказав « ОСОБА_31 уходи будет горе» ОСОБА_18 не виходив, він його відштовхував лівою рукою в груди, а коли ОСОБА_18 уперся ногою у двері, то він правою рукою, в якій був ніж, наніс ОСОБА_18 один удар в ліве стегно, збоку, після чого виштовхнув його з квартири і зачинив двері. Він пішов до ванної кімнати вимив ніж, руки. Взяв ганчірку, витер кров з підлоги біля дверей, ганчірку змив в унітаз, зайшов на кухню і почав чекати поліцію. Сам ні до поліції ні до швидкої допомоги не телефонував. Через 5-10 хвилин до квартири прийшла сусідка з 13-ї квартири і повідомила, що він вбив людину.
Стверджує, що не бажав настання смерті ОСОБА_30 , не думав, що може настати смерть, мав намір налякати ОСОБА_30 та перешкодити йому увійти до своєї квартири.
Наведені докази були досліджені і оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Стосовно посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він діяв в умовах самооборони, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Обставини кримінального провадження, конкретні дії обвинуваченого під час конфлікту, що встановлені даними проведеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , оглядом місця події, вказують на те, що по справі відсутні необхідні та достатні підстави для встановлення у діях ОСОБА_7 ознак необхідної оборони.
При цьому слід зазначити, що право на необхідну оборону виникає за наявності певних підстав, передбачених ч.1ст.36 КК України, а саме: 1)наявність суспільно небезпечного посягання; 2) необхідність негайного його запобігання або припинення.
Зазначені обставини спростовують вищевказані доводи апеляції обвинуваченого, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають. Аналогічні доводи обвинуваченого були предметом розгляду судом першої інстанції. При цьому, районний суд ретельно перевірив посилання ОСОБА_7 про завдання потерпілому тілесних ушкоджень при необхідній обороні та дана позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами.
Щодо апеляційного доводу про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, які на його думку повинні кваліфікуватися за ч.1 ст.119 КК України, колегія суддів зазначає, що з аналізу сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, характеру і локалізації удару, поведінки винного і потерпілого, що передували подіям, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 121 КК України.
При постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, поза розумним сумнівом та спростовують позицію сторони захисту про те, що сам по собі факт нанесення потерпілому удару не свідчить про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили смерть.
У звя`зку з наведеними обставинами, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишаються без задоволення.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані характер та ступень тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими злочинами та злочином середньої та невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого, до скоєного, в якому він повністю визнає свою вину у вчиненні шахрайства та грабежу та частково визнає свою вину у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, обставини які привели до вчинення злочину, данні про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного місця проживання, перебував у розшуку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом полінаркоманія синдром залежності, раніше судимий, негативно характеризується в побуті.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 182 від 03.03.2016 року на цей час ОСОБА_7 ознак психозу та недоумства не виявляє, виявлено синдром залежності від поєднаного вживання наркотичних речовин. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу до якого відноситься правопорушення ОСОБА_7 перебував поза яким-небудь тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставинами, яка відповідно д ост.66 КК України які пом`якшують покарання судом визнається щире каяття та сприяння у розкриттю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України.
Обставиною, яка обтяжує покарання згідно зі ст.67 КК України, районний суд визнав рецидив злочинів.
Враховуючи вказані обставини, данні про особу, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, з ціллю виправлення та попередження вчинення нових злочинів, ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкціями статей КК України, з чим погоджується й апеляційний суд.
Підстав для призначення більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає у зв`язку з його справедливістю та відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII колегія суддів вважає необхідним зарахувати засудженому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 15 лютого 2018 року по 2018 серпня 2019 року із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування немає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 04 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч.2 ст.121,ч.1 ст.190, ч.2 ст.190,ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII, зарахувати засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 15 лютого 2018 року по 08 серпня 2019 року із розрахунку- один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ___________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4