провадження № 1-в/243/180/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

За участю

Секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська заяву ОСОБА_4 про визнання законності підстав звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

До Слов`янського міськрайонного суду звернувся засуджений ОСОБА_4 з заявою про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку покарання, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він був засуджений 20.03.2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. За вказаним вироком суду він відбував покарання у Мічурінській виправній колонії №57 м. Горлівки Донецької області та 05.04.2019 року його було звільнено по відбуттю строку покарання. До арешту він постійно проживав у АДРЕСА_1 та після звільнення з місць позбавлення волі, прибув за місцем своєї реєстрації. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати законними підстави його звільнення.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву про визнання законності підстав звільнення просив задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив заяву задовольнити.

Суд, вислухавши заявника та прокурора, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Так, у ході судового засідання достовірно було встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений 20.03.2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі та відбував покарання у Мічурінській виправній колонії №57 м. Горлівки Донецької області.

Під час відбування ОСОБА_4 покарання в м. Горлівка, де розташована МІК №57, місто було захоплене незаконними збройними формуваннями та на теперішній час перебуває на непідконтрольній українській владі території.

Як вбачається з довідки про звільнення №57231, наданої засудженим на підтвердження законності свого звільнення, ОСОБА_4 звільнено 05.04.2019 року по відбуттю строку покарання.

Вирішуючи питання щодо законності підстав звільнення засудженого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі № 235/2357/17, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Ьоігісіои V. Тигкеу, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Сургиз V. Тигкеу, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Могег V. іЬе КериЬІіс оГМоІсіоуа алеї Киззіа, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих сіє Їасїо органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином, суд вважає, що невизнання законності підстав звільнення ОСОБА_4 призведе до серйозних обмежень його прав, оскільки він буде позбавлений права належного оформлення соціальних потреб, а саме паспорта громадянина України, довідки внутрішньо переміщеної особи, влаштування на роботу тощо.

Крім того, в практиці Міжнародного суду ООН були сформульовані виключення вони отримали назву Намібійські винятки. Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Суд вважає, що зазначені принципи можливо застосовувати у діях, які викладені у вищезазначеному документі - «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», і також можуть бути застосовані у даному випадку.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі колегії суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 15.05.2019 року по справі №11-кп/803/580/19.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає,що вимоги заявника щодо законності підстав його звільнення з Мічурінської виправної колонії № 57 м. Горлівки Донецької області можуть бути задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4 про визнання законності підстав звільнення задовольнити.

Визнати законність підстав звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Мічурінській виправної колонії №57 м. Горлівки Донецької області 05.04.2019 року, по відбуттю строку покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2012 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи суток з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1