Справа № 357/3863/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква кримінальне провадження № 0000763 від 15.03.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованою, не одруженою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 04.04.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 309 ч. 1 КК України до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 , потерпілий: ОСОБА_5 , захисник адвокат: ОСОБА_6 , обвинувачена: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 07.03.2019 приблизно об 11.00 год. ОСОБА_3 перебуваючи біля магазину «Граф», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 73, з метою здійснення телефонного дзвінка попросила у користування в ОСОБА_5 , який також знаходився поблизу вище зазначеного магазину, належний останньому мобільний телефон. На вказане прохання ОСОБА_5 погодився та надав ОСОБА_3 власний мобільний телефон марки «HUAWEI Y2018», чорного кольору, вартістю 2400,00 гривень, у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», абонентський номер якої встановити не надалось можливим, таким чином ввіривши його останній.

Після здійснення телефонної розмови у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на привласнення зазначеного телефону, що був їй ввірений.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_3 обернула мобільний телефон марки «HUAWEI Y2018» на свою користь шляхом неповернення ввіреного їй майна, а саме здала його до ломбарду «Благо» за допомогою третіх осіб, чим поліпшила своє матеріальне становище та завдала матеріальної шкоди ОСОБА_5 у сумі 2400,00 гривень.

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 1 ст. 191 КК України, як у привласнені чужого майна, яке було їй ввірене.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої, яка будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 191 КК України, розкаювалась та пояснила, що дійсно вона приблизно 07.03.2019 приблизно об 11.00 год. перебуваючи біля магазину «Граф», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 73, з метою здійснення телефонного дзвінка попросила у користування в ОСОБА_5 , який також знаходився поблизу вище зазначеного магазину, належний останньому мобільний телефон, на що останній погодився та передав ОСОБА_3 власний мобільний телефон марки «HUAWEI Y2018», чорного кольору. Після здійснення телефонної розмови вона не повернула вказаний телефон та здала його до ломбарду «Благо» за допомогою третіх осіб. В скоєному розкаялась, просила суворо не карати, цивільний позов визнала в повному обсязі.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачена просила суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченої про недоцільність дослідження доказів по справі, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорювала.

Потерпілий ОСОБА_5 також в судовому засіданні вважав недоцільно досліджувати докази по справі, з кваліфікацією кримінального правопорушення погодився. Цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 191 КК України, оскільки остання вчинила привласнення чужого майна, яке було їй ввірене.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше судима, але зазначений злочин вчинила до набрання вироком законної сили, не одружена, утриманців не має, перебуває під профілактичним наглядом лікаря-нарколога з приводу вживання наркологічного засобу зі шкідливими наслідками з 2017 року та під диспансерним наглядом з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2018 року, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, офіційне не працевлаштована, а також має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію сторони захисту щодо необхідної міри покарання, а саме просив призначити покарання обвинуваченій не пов`язаної з позбавленням волі. Крім цього суд враховує відношення обвинуваченої до вчиненого, яка щиро розкаялась, її поведінку під час та після вчинення злочинних дій, позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинувачену та погодився з запропонованим прокурором покаранням, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до неї ст. 75 КК України.
Крім цього, встановлено, що 04.04.2019 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 309 КК України та їй призначено покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Враховуючи, що даний злочин ОСОБА_3 вчинила до ухвалення вищевказаного вирока, у зв`язку з чим необхідно ОСОБА_3 призначити покарання за сукупністю злочинів у відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарання, призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019 та покаранням за даним вироком.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 1 ст. 191 КК України стягнути з ОСОБА_3 в порядку статей 122, 124 КПК України.
Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити.

Керуючись статтями 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань призначеного за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: фіскальний чек від 02.02.2019, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.
На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави: витрати на проведення судової експертизи, у розмірі: 286,00 гривень (двісті вісімдесят шість грн.).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину у розмірі 2400 гривень (дві тисячі чотириста гривень).

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1