ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/47/19Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ЄУНСС: 705/2338/19 Категорія: ст. 81 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а:

07.05.2019 засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2016 покарання, на підставі ст. 81 КК України.

10.06.2019 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Підставою для такої відмови стало те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки його поведінка упродовж усього терміну відбування покарання не була позитивною та не слугувала прикладом для інших засуджених.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2019 через її невідповідність вимогам ст. 370 КПК України та просить ухвалити нове рішення, яким звільнити його від подальшого відбування покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства умовно-достроково.

Апелянт стверджує про наявність обставин, які дають підстави для застосування щодо нього положень ст. 81 КПК України, оскільки він власною поведінкою та ставленням до праці засвідчив своє виправлення, тобто досяг такого стану, за якого не очікується вчинення ним злочинів у майбутньому.

Зокрема, зазначає, що з 18.01.2017 він не має стягнень за порушення режиму відбування покарання, працевлаштований на виїзному об`єкті «Граніт» та має два заохочення правами начальника установи, що, на думку апелянта, вказує на його сумлінне ставлення до праці.

Крім того, ставить під сумнів надану на нього негативну характеристику, оскільки вона не співвідноситься з наявними у нього заохоченнями.

На виконання ухвали судді про закінчення підготовки та призначення апеляційного розгляду від 11.07.2019, апеляційний розгляд проводиться в режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» за участю засудженого ОСОБА_7 та уповноваженого представника установи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі, прокурора про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, пояснення представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» ОСОБА_8 , який у вирішенні апеляційних вимог поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не належить.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі та обґрунтовано винесено рішення про відсутність, на даний час, законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2016, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і лише після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 даної статті.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Згідно до п.17 постанови Пленум Верховного Суду «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених, а також - для попередження здійснення нових злочинів. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. Рішення в питанні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можна приймати лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого, з`ясування питання про ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, про його участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його намірів на майбутнє, зокрема, наявності бажання і реальної можливості залучення до праці при поверненні додому, тощо.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Як встановлено колегією суддів, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2016 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до остаточного покарання, призначеного за ч. 1 ст. 71 КК України, на 6 років позбавлення волі. Цим же вироком ОСОБА_7 зараховано в строк відбутого покарання термін його попереднього ув`язнення з 29.07.2015 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 29.07.2015, а кінцевим строком визначено 28.03.2020.

Згідно згаданого вироку ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до класифікації передбаченої ст.12 КК України, є тяжким злочином.

За встановлених обставин, станом на 07.05.2019, тобто на час звернення засудженого ОСОБА_7 до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, він відбув не менше двох третин строку покарання призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2016 і передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.

Відповідно до довідки в.о. начальника відділення соціально-психологічної служби № 6 Старобабанівської виправної колонії № 92 ст. лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 , за час утримання під вартою до останнього застосовано: 2 заохочення у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, датовані 05.10.2018, 09.01.2019; 8 стягнень, в тому числі з поміщенням в карцер, за період перебування в СІЗО м. Київ; 2 стягнення за час утримання у Старобабанівській ВК-92 за намагання порушити локальну дільницю, датовані 29.01.2017 та 12.04.2017.

Згідно характеристики з місця відбування покарання від 28.05.2019, наданої адміністрацією ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», ОСОБА_7 за час перебування в установі з 18.01.2017 зарекомендував себе негативно, порушував режим відбування покарання, за що двічи притягувався до дисциплінарної відповідальності. Працевлаштований на виїзному об`єкті «Граніт», за що двічи заохочувався правами начальника установи. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для цього не має. Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення.

29.07.2016 та 25.05.2017 адміністративною комісією установи відмовлено в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до ДСР, у зв`язку з тим, що останній на шлях виправлення не став.

28.03.2018 та 24.04.2018 адміністративною комісією установи відмовлено в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у зв`язку з тим, що останній на шлях виправлення не став.

29.10.2018, 10.01.2019 адміністративною комісією установи відмовлено в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у зв`язку з тим, що останній своєю поведінкою не довів своє виправлення.

Вказана характеристика сумнівів в достовірності занесених в неї даних у колегії суддів не викликає, інших характеристик на засудженого суду надано не було.

Оскільки по місцю відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, в його поведінці не прослідковується позитивна динаміка, а наявність двох заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, при наявності багатьох стягнень, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, на думку колегії суддів, не вказує на те, що засуджений у своїй поведінці досяг певних змін та став на шлях виправлення і перевиховання, тому достатніх підстав для його звільнення умовно-достроково не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність, станом на 10.06.2019 підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді