Провадження1-кс/991/1585/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
16.05.2019 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви (звернення) про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 375, 382 КК України.
24.10.2019 до Вищого антикорупційного суду на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2019 надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 для розгляду в установленому законом порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 24.10.2019 для розгляду скарги було визначено суддю ОСОБА_1 .

У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 09.01.2019 направив звернення № 36 та звернення № 29 до народного депутата України ОСОБА_4 з проханням передати Директору НАБУ ОСОБА_5 заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 375, 382 КК України. У листі № 111-188/13366 від 18.04.2019 в.о. начальника Управління НАБУ по роботі з громадськістю ОСОБА_6 повідомив заявника про відмову уповноважених посадових осіб НАБУ виконувати вимоги ст. 214 КПК України при отриманні заяви/повідомлення про кримінальні правопорушення.
На думку заявника, наведене свідчить про невиконання Директором (уповноваженими посадовими особами) НАБУ вимог ст. 214 КПК України при отриманні заяви про вчинення кримінального правопорушення та про наявність підстав для притягнення Директора (уповноважених посадових осіб) НАБУ до відповідальності за ст. 365 КК України. ОСОБА_3 стверджує, що заява про вчинення кримінальних правопорушень від 09.01.2019 є належно обґрунтованою, у ній надана правова кваліфікація вчиненим кримінальним правопорушенням та дотриманні формальні вимоги при подані заяви. У зв`язку з цим, заявник просить суд скасувати рішення Директора (уповноважених посадових осіб) НАБУ про відмову виконати вимоги ст. 214 КПК України при отриманні заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення № 36 від 09.01.2019, та зобов`язати Директора (уповноважених посадових осіб) НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України при отриманні заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення № 36 від 09.01.2019.

07.11.2019 ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності.
Представник НАБУ в судове засідання не з`явився та не надіслав свої письмові заперечення з приводу поданої скарги. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника НАБУ.
За ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.01.2019 ОСОБА_3 направив звернення № 29 та № 36 до народного депутата України ОСОБА_4 , в яких містилась інформація про можливе вчинення суддею Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 375 КК України. Заявник вважає, що слідчим суддею ОСОБА_7 шляхом зловживання своєю владою та службовим становищем було прийнято завідомо неправосудне рішення, у результаті якого його скарга на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 була повернена. Крім того заявник стверджує, що у діях керівника ГУ НП у Львівській області та його підлеглих міститься склад злочину, передбачений ст. 382 КК України, адже ними не було виконано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2018, яким уповноважені особи ГУ НП у Львівській області зобов`язувались внести відповідні відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_3 від 31.10.2017 до Прем`єр-міністра України.
Народний депутат ОСОБА_4 у депутатському зверненні № 101/10122 від 19.02.2019 направив звернення ОСОБА_3 № 29 та № 36 від 09.01.2019 для вирішення питання по суті Директору НАБУ.
У Листі № 111-188/13366 від 18.04.2019 в.о. керівника управління по роботі з громадськістю ОСОБА_6 повідомив, що за результатами розгляду в межах компетенції Національного антикорупційного бюро України звернення народного депутата ОСОБА_4 стосовно звернення ОСОБА_3 щодо можливих протиправних дій окремих посадових осіб правоохоронних органів та суддів судів загальної юрисдикції встановлено, що у зверненні не наведено конкретних фактів та обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності НАБУ, у зв`язку з чим відсутні достатні підстави для застосування наданих повноважень детективами НАБУ, з огляду на що звернення було надіслано для розгляду компетентним органом Державним бюро розслідувань.
У п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених суддею, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
У ч. 5 ст. 216 КПК України зазначено, що за Національним антикорупційним бюро України визначена підслідність відносно злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на наведені вище положення закону, вчинення працівниками правоохоронних органів злочину, передбаченого ст. 382 КК України, має розслідуватись слідчими органів державного бюро розслідувань, саме тому відмова в реєстрації заяви про вчинення кримінального правопорушення є обґрунтованою, уповноваженими особами НАБУ були прийнято законне рішення про передачу матеріалів про можливе вчинення кримінального правопорушення за фактом невиконання судового рішення керівником ГУ НП у Львівській області та його підлеглими до Державного бюро розслідувань.
Доводи ОСОБА_3 , про вчинення суддею Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_7 можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 375 КК України ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Із заяви вбачається, що весь її зміст зводиться до незгоди із судовим рішенням судді ОСОБА_7 , яким скаргу ОСОБА_3 було повернено заявникові.
Крім абстрактних звинувачень судді ОСОБА_7 у злочинних діях заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактів, які б свідчили про вчинення суддею злочинів, передбачених ст. ст. 364, 375 КК України.

При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та в касаційному порядку.
Отже у разі незгоди з рішенням суду першої інстанції, в особи є право оскаржити таке рішення до суду апеляційної та касаційної інстанцій, які уповноважені скасувати незаконне та необґрунтоване судове рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Також за статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є порушення правил щодо відводу (самовідводу); безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку дисциплінарного провадження щодо судді.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_7 ознак вищезазначених злочинів, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями при розгляді справи. Для заявника доступні процедури як оскарження судового рішення, яке він вважає незаконним та необґрунтованим, так і звернення з відповідною заявою до Вищої ради правосуддя з метою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, які ним використано не було.
За наведених обставин у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 375, 382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1