31.05.2019
Справа № 642/3596/19
Провадження № 1-кс/642/2075/19
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2019 року м. Харків
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000147 від 20.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна.

В клопотанні просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, Холодногірським відділом Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 20.05.2019 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа у період часу з 06.12.2018 по 08.04.2019 шахрайським шляхом заволоділа квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , у який мешкала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, у провадженні СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження № 0003212 від 07.12.2018 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом виявлення за адресою: АДРЕСА_2 трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0003212 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України на підставі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 39297848 від 23.05.2019 ОСОБА_6 , ІНД: НОМЕР_2 , 02.04.2019 у приватного нотаріуса ОСОБА_8 , Зміївського районного нотаріального округу Харківської області видала довіреність на підготовку необхідних документів для договору купівлі-продажу та продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за ціну та на умовах на свій розсуд. Довіреність видана на ім`я ОСОБА_9 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №167213454 від 20.05.2019, право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 32,1 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 08.04.2019 о 12.42 на ОСОБА_10 , підстава договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 виданий 08.04.2019 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 (свідоцтво № 5825). Після чого 08.04.2019 о 17.13 право власності на вказану квартиру, зареєстровано на ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1357 виданого 08.04.2019 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 (свідоцтво № 7921).

Таким чином, квартира загальною площею 32,1 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , 08.04.2019 двічі була продана.

Крім того, у органів досудового розслідування є достатні підстави вважати, що договір купівлі-продажу вказаної квартири від 08.04.2019 № 527 між ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладений з порушенням норм цивільного законодавства України, з метою корисного, незаконного, протиправного заволодіння правом власності на квартиру. Оскільки на час видачі довіреності 02.04.2019 ОСОБА_6 була мертвою.

На даний час, відсутні спадкоємці власника ( ОСОБА_6 ) на вказане майно, тому відповідно до чинного законодавства України, вказане нерухоме майно переходить у власність держави.

На даний час, вказане нерухоме майно, а саме квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , являється об`єктом кримінально протиправних дій, має істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки саме на вказане майно направлено злочин, та у подальшому буде використано в якості доказів обставин, які встановлюються у кримінальному провадженні, тобто являється речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене і той факт, що квартира АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення.

Крім цього, існують об`єктивні обставини вважати, що відносно вказаної квартири, будуть направлені незаконні дії, щодо його незаконного привласнення або відчуження, що може перешкодити встановленню істини по справі.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Власник майна ОСОБА_5 , на підставі ч.2 ст.172 КПК України про розгляд клопотання не повідомлявся.
Суд, вислухавши пояснення прокурорів, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Окрім вказаного, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).
Із матеріалів клопотання слідчого вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на майно.
Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість відчуження, втрати або незаконного привласнення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000147 від 20.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали суду доручити прокурору Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1