Справа № 520/6898/18
Провадження № 1-кп/496/96/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Обвинувачений не працює, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має та може переховуватись від суду. Крім цього, ОСОБА_5 раніше судимий за злочини проти власності і перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор також зазначає, що обвинувачений може впивати на свідків, які є його знайомими. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просить суд продовжити обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник просили суд змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт. При цьому обвинувачений пояснив, що він має постійне місце проживання та неповнолітню дитину і не має наміру скриватись від суду.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення от 26 січня 1993 року § 30/.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, не працює, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений свою вину щодо збуту наркотичних засобів не визнає, а по справі не допитані свідки, які як зазначає прокурор є знайомими обвинуваченого і останній може впливати на їх свідчення.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено та захисником не доведено, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт суд не вбачає та вважає за можливе продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 12.11.2019 р. до 24 години 10.01.2020 року включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор №21».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор №21».
Обвинуваченому та його захиснику у клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення (відповідно до рішення Конституційного суду України).

Суддя ОСОБА_1