У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеренда Кокчетавського району Кокчетавської області Казахстану, відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задоволено.

ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання звільнений умовно-достроково на 01 рік 05 місяців 27 днів невідбутого строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає, що ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що під час судового засідання представником ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» необґрунтовано зазначено про те, що засуджений ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення. Вказує, що засуджений перебуває в колонії з 06.05.2019 р., в зв`язку з чим об`єктивно неможливо встановити ступінь його ресоціалізації, тобто стан відновлення засудженого в соціальному стані повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві (відповідно до положення ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Крім того, зазначає, що засуджений ОСОБА_6 не працевлаштований до промислової зони установи, в зв`язку з чим неможливо об`єктивно з`ясувати його ставлення до праці.

Звертає увагу на те, що під час судового засідання, представником ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» не зосереджено увагу на тому, що обидва стягнення, які має засуджений ОСОБА_6 (які погашені), пов`язані зі зберіганням останнім заборонених предметів, що у відповідності до положень ст. 133 КВК України є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Кремінського районного суду Луганської області від 09.06.2010 р. ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2019 р. йому зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.03.2010 р. до 25.06.2010 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія № 72». Початок строку відбування покарання - 16.03.2010 р., ОСОБА_6 відбув більше ніж 3/4 частини призначеного строку покарання.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Задовольняючи клопотання, суд виходив з того, що сумлінним ставленням до праці та поведінкою засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції належним чином врахував відомості про особу засудженого ОСОБА_6 .

Як видно з наданої суду характеристики у відношенні ОСОБА_6 , останній за час відбування покарання характеризується позитивно. Згідно наданої суду довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 за час відбування покарання має 09 заохочень за належну поведінку та сумлінне ставлення до праці. Такі заохочення вказують на те, що ОСОБА_6 за час відбування покарання постійно залучався до праці.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_6 має стягнення за зберігання заборонених речей, що є злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання. Але, ж ці стягнення погашені та їх кількість є незначною, і у сукупності з іншими відомостями про особу засудженого не можуть вказувати на відсутність сумлінної поведінки і ставлення до праці.

З огляду на позитивні відомості про особу ОСОБА_6 , який характеризується позитивно, має велику кількість заохочень за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку, має незначну кількість стягнень, які погашені, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У зв`язку із чим, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 є правильними.

З огляду на викладене апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3