ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/8265/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1064/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України

04 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000660 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо нього та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 06.12.2019 року включно.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на невідповідність її висновків Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наголошує, що судом не вказано конкретно, які ризики існують та є виправданими для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу. Вказує, що стороною обвинувачення здійснено всі заходи щодо кваліфікації дій особи до рівня обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину задля наявності підстав утримання ОСОБА_8 під вартою, а потім після обрання запобіжного заходу дії особи було кваліфіковано за вчинення злочину середньої тяжкості. Апелянт наголошує, що існування підозри без доведення інших обставин не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Крім того, судом невмотивовано неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів. Не прийнято до уваги дані про особу, зокрема працевлаштування по найму, утримання дружини та малолітньої дитини, позитивну характеристику, тобто міцність соціальних зв`язків. Просить скасувати ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк 60 днів.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості проти власності, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, та вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України переховування від суду. Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України можливість вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, що свідчить про його негативну репутацію як такого, що схильний до злочинної діяльності.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Тому твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що він працює за наймом, утримує родину, позитивно характеризується, які, на його думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності повторно, схильний до вчинення злочинів, має не погашену судимість, на шлях виправлення не став, не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований і засобом до існування обрав саме злочинну діяльність.
Перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою перш за все відповідає охороні суспільних інтересів та переважає над його власними, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2