ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/1614/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/511/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та заступника прокурора Харківської області на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02.10.2017р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Куп`янськ-Вузловий Куп`янського району Харківської області, громадянин України, розлучений, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимий,

засуджений за: - ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено 5(п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3(три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, цим же вироком вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_7 25.12.2016р. у вечірній час, перебуваючи біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, де зірвав петлю навісного замка за допомогою металевого предмету один з кінців якого має закруглену форму - обценьки, та потрапив в середину приміщення літньої кухні, де викрав металеве ліжко з панцерною сіткою вартістю 87грн. 50коп., порожні газові балони в кількості 2шт. ємністю 40л. кожен загальною вартістю 800грн., а також штикову лопату вартістю 50грн. сапачки у кількості 2 шт. загальною вартістю 60грн., граблі у кількості 1шт. вартістю 20грн.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 направився до приміщення будинку, де за допомогою того ж металевого предмету повитягував цвяхи, якими забиті вхідні двері, потрапив до будинку, де викрав зі спальної кімнати металеве ліжко з панцерною сіткою вартістю 87грн. 50коп.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1105грн.

Крім того, повторно, 15.01.2017р. обвинувачений ОСОБА_7 у вечірній час перебуваючи біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , діючи з умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння та направився до приміщення будинку, повитягував цвяхи, якими забиті вхідні двері за допомогою металевого предмету один з кінців якого має закруглену форму - обценьки, та потрапивши в будинок зі спальної кімнати викрав металеве ліжко з панцерною сіткою вартістю 87грн. 50коп. Після чого направився до кухні, де викрав металеву піч, колосники від неї та дверцята загальною вартістю 130грн. 13коп.
ОСОБА_7 почав виносити з території домоволодіння викрадене майно та в цей момент був помічений сусідкою ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 і зробила йому зауваження. Розуміючи, що вчинювані ним протиправні дії стали мати відкритий характер та незважаючи на зауваження останньої продовжив виносити майно та зник з ним у невідомому напрямі та відкрито заволодів викраденим майном.
Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 розпорядився майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 305грн. 13коп.
Крім того, повторно, 05.02.2017р. обвинувачений ОСОБА_7 у вечірній час перебуваючи біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, де з приміщення погребу таємно викрав бідони у кількості 2шт. ємністю 10л. кожен загальною вартістю 400грн.. Після чого з цього ж погребу за допомогою металевого предмету один з кінців якого має закруглену форму - обценьки, таємно викрав металеві кутники загальною вагою 17,3кг., які слугують в якості кріплення приміщення погребу вартістю 69грн. 20коп.
Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядився майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 469грн. 20коп.
У поданих апеляційних скаргах прокурор та заступник прокурора Харківської області не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію просить вирок суду скасувати та ухвалити новий яким призначити теж саме покарання, але без застосування ст.75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги, з`ясувавши позицію обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.45-46), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Так як, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадання чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням до житла та приміщення, а також вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із проникненням до житла, то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.3 ст.185 КК України та за ч.3 ст.186 КК України відповідно.
Таким чином, згідно раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував характер та ступень тяжкості вчинених злочинів, які належать до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.
Також, районним судом було враховано конкретні обставини справи, враховані обставини, що пом`якшують його покарання це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.
Стосовно доводів апеляції прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, відповідно до ч.ч.2,3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений і це не спростовував держаний обвинувач, він певний час мешкав у зазначеному домоволодінні як цивільний чоловік власниці і знав, що викрадений ним металобрухт не є цінним. Вказані дії він вчинив у зв`язку зі складними матеріальними обставинами, оскільки на той час не мав роботи і зловживав спиртними напоями. На сьогоднішній день він тривалий час працює по найму в сусідньому селі і не вчиняє жодних протиправних діянь.
Таким чином, суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та прийняв обґрунтоване, законне рішення, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляцій прокурорів про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку районного суду та даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого, зазначеного в апеляційних скаргах прокурорів, покарання, з урахуванням обставин справи, колегія суддів не вбачає, адже призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Колегія суддів звертає увагу на порівняно невеликі суми матеріальних збитків, що були спричинені злочинними діями обвинуваченого, а також те, що крадіжки вчинені з домоволодіння в якому обвинувачений певний час мешкав і де мав власні речі.
Враховуючи обставини вчинених злочинів та їх наслідки, запропоноване прокурорами в апеляційних скаргах покарання, на думку колегії суддів, є неспівмірним із вчиненими обвинуваченим злочинами, доводи в обґрунтування необхідності призначення більш суворого покарання виглядають непереконливими та недостатніми для задоволення апеляційних скарг в цій частині.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурорів залишити без задоволення, а вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02.10.2017р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: