Справа № 462/470/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/672/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Жовкви Львівської області, українки, громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше судженої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 30 травня 2019 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та обрано їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 3 (трьох) років іспитового строку.

Згідно із ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 04 грудня 2015 р., обрано ОСОБА_7 покарання 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засуджену ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 3 (трьох) років іспитового строку.

Згідно із ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами у справі.

За вироком суду ОСОБА_7 28 грудня 2017 р. о 12.00 год., перебуваючи у приміщенні магазину №524 «Watsons» на вул. С.Петлюри, 2 у м. Львові, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрала одну упаковку парфумів «Shakira rock by Shakira», вартістю 300,20 грн., одну упаковку парфумів «Ant. Banderas her S.T.», вартістю 430,30 грн., одну упаковку парфумів «Ant. Banderas queen of S», вартістю 430,30 грн., які сховала у свою сумку та винесла із приміщення магазину, не оплативши вартості.

Також ОСОБА_7 19 вересня 2018 р. о 22.30 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо-Фуд №2» у ТРЦ «Вікторія Гарденс» на вул. Кульпарківській, 226-а у м. Львові, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрала коньяк марки «HENNESSY VSOP», ємністю 0,7 літра, вартістю 1060,60 грн., який сховала під сорочку в штани та винесла із приміщення магазину, не оплативши вартості.

Вирок суду оскаржено прокурором ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції. В поданій апеляційній скарзі обвинувач звертає увагу на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону при призначенні обвинуваченій покарання. Як наголошує апелянт, місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, зробив це фактично двічі: спочатку при призначенні покарання за вчинені злочини, а потім ще й після визначення остаточного покарання на підставі ст.70 КК України. На думку прокурора, наведене не відповідає вимогам закону, адже звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України застосовується лише раз після визначення остаточного покарання, виходячи з його виду і розміру. А тому, подвійна вказівка судом у резолютивній частині вироку на ст.75 КК України є зайвою. Крім цього, апелянтом звертається увага на те, що, посилаючись на наявність попереднього вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ухваленого Шевченківським районним судом м. Львова, і враховуючи його при визначенні остаточного покарання обвинуваченій, суд першої інстанції помилково зазначив дату його постановлення «04 грудня 2015 р.», хоча в дійсності такий ухвалено 04 грудня 2018 р. З цих підстав апелянт просить оскаржуваний вирок суду змінити: виключити посилання на застосування ст.ст.75, 76 КК України за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України; вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 р. остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки, зобов`язавши не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; в решті вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, апеляційна інстанція вважає за можливе розгляд справи проводити відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України за відсутності обвинуваченої, явка якої в судове засідання не є обов`язковою.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги і його обґрунтування необхідності змін у вироку, які не тягнуть посилення покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У даному випадку прокурором порушено питання про неправильне застосування місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 положень ст.75 КК України.

З наведеними обвинувачем апеляційними доводами колегія суддів погоджується. При цьому, враховує, що у резолютивній частині оскаржуваного вироку місцевим судом двічі зазначено про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням: один раз при призначенні покарання за вчинення злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено, а другий раз після визначення обвинуваченій остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням наявного щодо неї вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2015 р.

Таке подвійне застосування положень ст.75 КК України є безпідставним. У разі, якщо особа визнається винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ст.70 КК України остаточного покарання. Відповідне роз`яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Наведених вимог суд першої інстанції не врахував і, як наслідок, ухвалив вирок, який підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що в оскаржуваному вироку при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 остаточного покарання і врахуванні наявності попереднього вироку, ухваленого щодо неї Шевченківським районним судом м. Львова, помилково зазначено дату постановлення такого вироку «04 грудня 2015 р.», оскільки з наявної в матеріалах справи копії згаданого вироку слідує, що він ухвалювався 04 грудня 2018 р. (т.4 а.с.54, 55). У зв`язку з цим наведене підлягає уточненню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 задоволити.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 30 травня 2019 р. щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Виключити посилання на застосування ст.ст.75, 76 КК України за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 р. остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 3 (три) роки, зобов`язавши її відповідно до п.2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4