Рівненський апеляційний суд
____________________________________________копія:__________
У Х В А Л А
Іменем України

21 листопада 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року, якою заяву засудженого про перегляд ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно оскаржуваної ухвали, заяву засудженого про перегляд ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, що відповідає двом дням позбавлення волі, як за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений вважає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою та постановлена з істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства. Вважає, що суд першої інстанції, у зв`язку з виявленими в його заяві недоліками, повинен був надати йому можливість для виправлення таких, однак в порушення вимог ст.ст.429, 462 КПК України такої можливості йому надано не було, чим порушено його право на захист. Також зазначає, що обставини, які зазначені ним у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не входять до переліку, визначений ч.5 ст.459 КПК України та, на його думку, не підлягає розширеному тлумаченню.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву засудженого без задоволення, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що в заяві відсутні, а в судовому засіданні засудженим не названі обставини, визначені ст.459 КПК України. Посилання засудженого на зміну судової практики після постановлення відповідної ухвали, суд не розцінює як встановлену процесуальним законом нововиявлену обставину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.307 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому ч.2 ст.459 КПК України передбачає, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

З огляду на вимоги ст.ст.459, 462 КПК України вбачається, що обов`язковою умовою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для перегляду такого судового рішення, повинні бути абсолютно новими, раніше не відомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування; ці юридичні факти, мають знаходитися в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростувати, через їх попередню невідомість та істотність, висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Мотивуючи свою заяву тим, що ч.5 ст.72 КК України зазнала неодноразових змін, що на його думку, є нововиявленою обставиною, засуджений ОСОБА_4 , послався на зміну судової практики після постановлення ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року.

Дослідивши матеріали судового провадження та доводи заяви засудженого, Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст.459, 460, 466, 467 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б були підставою для перегляду ухваленої відносно засудженого ОСОБА_4 ухвали за нововиявленими обставинами, оскільки доводи заяви останнього, фактично зводяться до його незгоди з вказаним судовим рішенням.

Як вбачається зі змісту ухвали, суд першої інстанції перевірив доводи заяви засуджено щодо того факту, що на час розгляду його заяви про застосування щодо нього положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» існувала судова практика, відповідно до якої суди не вважали за можливе з огляду на таку практику застосовувати згадану норму ч.5 ст.72 КК України до засуджених, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Однак, така практика змінилася та суди розпочали застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ті обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_4 у своїй заяві, як на підстави для перегляду ухвали суду за нововиявленими обставинами, фактично мають характер незгоди з вказаним судовим рішенням, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст. 7 КПК України, зокрема такій засаді кримінального провадження як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого, якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання засудженого ОСОБА_4 на зміну судової практики, як на нововиявлену обставину, яка виступає підставою для перегляду ухваленої відносно нього ухвали суду, не може вважатися нововиявленою обставиною, оскільки вона не являється такою в розумінні ст.459 КПК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, ухвалу суду слід залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, а апеляційну скаргу засудженого на цю ухвалу - без задоволення.

При цьому колегія суддів також у відповідності до ч.5 ст.9 КПК України враховує і практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, в якому зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Згідно з положенням п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення є законним та справедливим, тому апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого про перегляд ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, що відповідає двом дням позбавлення волі, за нововиявленими обставинами, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1