справа № 208/7479/16-к
провадження № 1-кп/208/75/19
УХВАЛА

23 вересня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у відкритому судовому засіданні розглянувши питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч.2 КК Україні, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор з урахуванням ризиків які були підставою для обрання обвинуваченим міри запобіжного заходу, які на теперішній час не змінились, з врахуванням тяжкості злочину в скоєні якого ті обвинувачуються, міри покарання яка їм загрожує у разі визнання винним, спроби переховуватись від суду, що обумовлено відсутністю постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, враховуючи, що обвинувачені раніше судимі за аналогічний злочин, вчинили розбій менш ніж через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі, не вбачаючи підстав для зміни запобіжного заходу, вважав доцільним продовжити їх тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_6 просив суд змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_10 на менш суворий. По справі допитані свідки, оголошені матеріали справи, досліджені речові докази. Знаходячись на запобіжному заході, який не пов`язаний з триманням під вартою, його підзахисний ніяким чином не може нашкодити судовому слідству. Розгляд справи триває більш ніж три роки. За так званим «законом ОСОБА_11 », ОСОБА_10 вже відбув більш ніж 6 років покарання у вигляді позбавлення волі. При кваліфікації злочину ОСОБА_10 як відкрите викрадення майна, що доводиться матеріалами справи, останній вже відбув граничний строк покарання у вигляді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання адвоката.

Адвокат ОСОБА_7 просив суд змінити запобіжний захід відносно його підзахисного на не пов`язаний з триманням під вартою, який у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінки ОСОБА_12 . Останній тривалий час знаходиться під вартою. Ризики, які зазначені прокурором не підтверджені належним чином. Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку адвоката.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, встановив наступне.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» та «Вемгофф протии Німеччини»

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати про існування такого ризику.

Тяжкість злочину може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ «Волосюк проти України»

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено. Суд, також вважає, необґрунтованими твердження захисників про можливість забезпечення належної поведінки обвинувачених шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та не можуть бути прийняті судом, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи як обвинуваченого ОСОБА_10 так і обвинуваченого ОСОБА_12 .

Вивчивши матеріали кримінального провадження, і оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, особи обвинувачених як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 , які раніше судимі за вчинення аналогічного за складом злочину, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину менш ніж через 3 місяці після відбуття покарання, що свідчить про їх стійку антисоціальну поведінку, враховуючи, що перебуваючи на свободі Запара та ОСОБА_12 можуть продовжити злочинну діяльність як антисоціально орієнтовані особи, тяжкість злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, терміну покарання, який загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, що є відповідними ризиками ухилення та переховування від суду, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які не зменшились з моменту взяття обвинувачених під варту, не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Питання про доведеність вини та правильну кваліфікацію дій обвинувачених, суд вирішує в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку, і тому твердження захисника про фактичне відбуття ними покарання за грабіж, який їм не інкриміновано, не ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити, строком до 24 жовтня 2019 року.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити, строком до 24 жовтня 2019 року.

У задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1