КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
перекладача Мохамед ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0002912 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Москва Російської Федерації, громадянки Російської Федерації, з середньою освітою, не працюючої, незаміжньої, без постійного місця проживання та реєстрації, тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 11.03.2017 року приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_8 знаходячись у підвальному приміщенні будинку №10 по вул. Гоголівській в м. Києві,реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд з раніше знайомим ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці ніж, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, умисно нанесла йому не менше одного удару в праву гомілку спереду, чим спричинила потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення правої гомілки з ушкодженням судин гомілки, наслідком чого сталась крововтрата, що є небезпечним для життя в момент заподіяння та спричинило смерть останнього.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, посилаюсь на невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року в частині правової кваліфікації дій обвинуваченої та визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що умисне тяжке тілесне ушкодження було завдане ОСОБА_8 не у стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок тяжкої образи, а під впливом агресивних емоцій під час конфлікту на тлі перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, не вказавши у вироку, який саме конфлікт і в результаті чого він виник. При цьому суд не обґрунтував свої висновки, чому він не приймає пояснення обвинуваченої, в яких остання вказувала, що заподіяла тілесне ушкодження в стані сильного душевного хвилювання та не встановив причин конфлікту, тобто не дав оцінку суб`єктивній стороні вчиненого нею злочину.
Також вказує, що відсутність у ОСОБА_8 медичних ознак стану фізіологічного афекту не може бути підставою вважати, що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому остання вчинила не в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник у неї внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги та, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просив залишити його без зміни; провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження №0002912 та доводи в обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, дійшов висновку про її винуватість в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який грунтується на показаннях самої обвинуваченої, яка свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті визнала частково; на показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також інших досліджених в судовому засіданні письмових доказах, зокрема на даних протоколу огляду місця події від 11.03.2017 року; висновку експерта № 818 від 01.06.2017 року, згідно якого смерть невідомого чоловіка -30-40 років настала від колото-різаного поранення правої гомілки з ушкодженням передніх великогомілкової артерії та вени, що призвело до розвитку крововтрати та шоку, на даних актів судово-медичного дослідження (обстеження) № 214 від 15.03.2017року, № 543 від 15.03.2017 року, № 104- МК від 18.05.2017 року, № 573 від 05.04.2017 року; на висновках експерта № 117 від 05.04.2017 року, № 195ц від 29.06.2017 року, № 226-МК від 31.07.2017 року, № 236 від 18.07.2017 року; на даних протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних записів від 11.03.2017 року та протоколу перегляду цього відеозапису, згідно якого ОСОБА_8 на місці події детально розказала про обставини вчиненого та продемонструвала характер нанесення потерпілому удару ножем, а саме зробила тичковий рух правою рукою, в якій знаходився ніж, в ділянку правої гомілки, після чого потерпілий відійшов від неї; висновку експерта № 14/818 від 29.12.2017 року; висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 289 від 11.05.2017 року.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що в Україну приїхала з Російської Федерації, деякий час проживала в Полтавській області, а потім переїхала до Києва, постійної роботи та житла не мала, заробляла на життя тим, що збирала порожні пляшки. За п`ять днів до цих подій проживала у підвальному приміщенні разом з ОСОБА_9 , який обіцяв з нею одружитися. Разом з ними проживав чоловік на ім`я ОСОБА_12 . 11.03.2017 року вони втрьох вживали спиртні напої, а потім ОСОБА_9 покликав її на вулицю де показав чоловіка у формі охоронця та повідомив, що продає її цьому чоловіку за 300 грн., з яким вона повинна вступити в інтимні стосунки, а коли вона відмовилась, він почав на неї кричати, вдарив по спині та вимагав йти до того чоловіка надавати інтимні послуги за гроші. Вона була шокована, відчула біль в душі та образу, після чого не стрималась та вдарила останнього ножем в ногу нижче коліна. ОСОБА_9 , зігнувся і нічого не сказавши пішов на вулицю, а коли повернувся ліг та накрився покривалом і на її пропозицію перебинтувати рану відмовився. Через деякий час вона побачила, що останній лежить без ознак життя.

Показання обвинуваченої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші наведені у вироку письмові докази, суд першої інстанції обгрунтовано визнав належними та допустимими доказами, оскільки отримані вони були в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, які у розумінні ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, сукупність яких дала можливість суду дійти висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно даних висновку комісійної судово-психіатричної експертизи № 289 від 11.05.2017 року ОСОБА_8 в період кримінального правопорушення не перебувала в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на її свідомість та діяльність. Крім того, зі змісту цього висновку вбачається, що поведінка ОСОБА_8 характеризується запальністю у конфліктах, а тому суд першої інстанції дійшов грунтовного висновку, що така риса характеру як запальність та агресивність у конфліктних ситуаціях притаманна особистості ОСОБА_8 і певною мірою зумовлює її поведінку в різних життєвих ситуаціях, зокрема під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 .

Допитана в ході розгляду справи в суді першої інстанції експерт ОСОБА_13 підтвердила, що обвинувачена ОСОБА_8 під час подій, які розглядаються судом, хоча і відчувала сильні негативні емоції, проте в стані фізіологічного афекту не перебувала, оскільки у ОСОБА_8 не спостерігалося автоматизованих неконтрольованих дій, які можуть свідчити про звуження свідомості, а також наступної стадії - астенії. Також експерт пояснила, що в ході проведення експертизи було встановлено, що ОСОБА_8 притаманна конфліктна запальність, що означає агресивність у будь-яких конфліктних ситуаціях, а її негативні емоції випливали зі стану алкогольного сп`яніння, при цьому стан збудження на фоні алкогольного сп`яніння не можна ідентифікувати як стан сильного душевного хвилювання.
Таким чином, позиція сторони захисту, яка також викладена і в доводах апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_8 вчинила в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник у неї внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого та нанесла один удар ножем,який в той момент був у неї в руках, в нижню частину ноги, тобто без мети нанесення тяжкого тілесного ушкодження, а тому її дії слід кваліфікувати за ст. 123 КК України, була предметом перевірки в суді першої інстанції і свого об`єктивного підтвердження не знайшла.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що станом сильного душевного хвилювання вважається стан, який має кримінально-правове значення, оскільки особа значною мірою втрачає здатність усвідомлювати власні діяння або керувати ними, проте матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що емоційний стан ОСОБА_8 значною мірою знижував її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, які б давали підстави вважати, що в момент вчинення інкримінованих їй дій, остання перебувала у стані сильного душевного хвилювання.

Отже, всупереч апеляційним твердженням захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 про те, що відсутність у ОСОБА_8 медичних ознак стану фізіологічного афекту, не може бути підставою вважати, що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому вона вчинила не в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виник у неї внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого та наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 123 КК України як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 121 КК України, а тому викладена в апеляційній скарзі юридична конструкція захисту на переконання колегії суддів є хибною.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, дані про особу винної, яка раніше не судима, без постійного місця реєстрації та проживання на території України, перебуває на обліку бездомних осіб, суспільно корисною працею не займається, веде бродяжницький спосіб життя, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, а також з урахуванням такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, призначив його в розмірі тієї мінімальної межі, що передбачена санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, а саме 7 років позбавлення волі.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення відносно обвинуваченої ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено.

За наведеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів і підстав для зміни вироку в частині перекваліфікації її дій з ч. 2 ст. 121 на ст. 123 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року у кримінальному провадженні №0002912 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3