Справа № 344/1456/17
Провадження № 11-кп/4808/72/19
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004079 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених

ч.1 ст. 119, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

- за ст. 119 ч.1 КК України - п`ять років позбавлення волі;

- за ст. 186 ч. 2 КК України - шість років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу затримання з 05.10.2016 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано в час відбуття покарання - час перебування ОСОБА_8 під вартою з 05.10.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу залишено попередню - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1671 (одну тисячу шістсот сімдесят одну) гривню 24 (двадцять чотири) копійки витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно; вбивство, вчинене через необережність.

Злочини вчинено за наступних обставин.

11 вересня 2016 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в арці, що між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, маючи на меті відкрито заволодіти чужим майном, підійшов до ОСОБА_10 , який зайшов у арку, та умисно наніс ОСОБА_10 кулаком руки удар в голову, спричинивши йому, згідно висновку експерта № 53 судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в лобній ділянці, крововиливу під слизову оболонку нижньої губи зліва на межі з перехідною складкою, крововиливу під слизову оболонку нижньої губи з садном на межі з каймою зліва, крововиливу під слизову оболонку ротової порожнини в ділянці лівого кута рота, частково з переходом на щічну ділянку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Від нанесеного удару ОСОБА_10 втратив рівновагу та з прискоренням впав з висоти власного зросту задньою поверхнею тіла, вдарившись при падінні головою об асфальтове покриття. В подальшому, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 відкрито заволодів його майном, а саме матерчатою сумкою чорного кольору, сонячними окулярами чорного кольору, золотою обручкою, 585 проби, вагою 4 грами, золотим ланцюжком, 585 проби, вагою 12 грам, золотим хрестиком, 585 проби, вагою 2,5 грама.

Згідно висновку експерта № 4.3-326/16 вартість матерчатої сумки чорного кольору становить 155 грн., сонячних окулярів чорного кольору - 92 грн. 40 коп., золотої обручки, 585 проби, вагою 4 грами 2638 грн. 64 коп., золотого ланцюжка, 585 проби, вагою 12 грам 7915 грн. 92 коп., золотого хрестика, 585 проби, вагою 2,5 грама 1649 грн. 15 коп. Загальна сума майна, яким незаконно заволодів ОСОБА_8 становить 12 451 грн. 11 коп.

Окрім того, 11.09.2016 року близько 01.30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в арці, що між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з метою відкритого заволодіння чужим майном, підійшов до ОСОБА_10 , який зайшов у арку, де умисно наніс ОСОБА_10 кулаком руки удар в голову, при цьому не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 не передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_10 , хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю, внаслідок чого потерпілий впав з прискоренням з висоти власного зросту, вдарившись головою об асфальтове покриття та отримав згідно висновку експерта № 53 судово-медичної експертизи тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, в речовину та шлуночки головного мозку, набряку та стиснення головного мозку, які є небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_10 помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Вважає, що суд безпідставно послався на покази свідків, які «десь-колись» на потерпілому бачили невідомо які та з якого матеріалу ювелірні вироби кольцо у вигляді обручки та ланцюжок. Їх наявність у потерпілого підтверджується тільки зі слів потерпілої. При цьому, суд не дослідив в судовому засіданні вказані ювелірні вироби, а обмежився лише ілюстрованою таблицею (т.2 а.п.22-28), яка не може бути доказом наявності вказаних виробів у потерпілого. Крім того, звертає увагу на те, що на сумці, яка належала потерпілому, не виявлено слідів пальців його рук і була знайдена вона біля будинку, до якого він відношення немає, оскільки там не проживає. Проте, суд послався, як на доказ його вини, на телефонні розмови свідка ОСОБА_11 з її подружкою, в яких вона повідомляла, що нібито він ( ОСОБА_12 ) просив забрати з під`їзду сумку, бо на ній є відбитки його пальців. При цьому, вказує, що ОСОБА_11 в судовому засіданні стверджувала, що на неї було здійснено психологічний тиск працівниками поліції методом погроз та шантажу, а тому вона змушена була повідомити своїй подрузі про неіснуючі фактичні обставини.

Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 27.11.2018 року і направити справу на новий судовий розгляд у загальному порядку при новому складі суду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги та пояснень наданих обвинуваченим ОСОБА_8 вбачається, що він не визнає вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України в частині мотиву, яким він керувався під час вбивства, вчиненого через необережність і не визнає вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки не застосовував до потерпілого ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з метою його пограбування, не викрадав речі потерпілого, а наніс йому один удар рукою в обличчя у зв`язку з тим, що останній грубо відповів на його запитання.

Зі змісту мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку надав аналіз зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, виклав формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, обґрунтував свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказав які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навів мотиви прийнятого рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Зі змісту апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він вважає безпідставними та незаконними висновки суду про визнання допустимими доказами протоколи негласних слідчих дій та протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 , оскільки вважає, що вищевказані докази були отримані з порушенням встановленого законом порядку.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приймає до уваги, що згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини другої статті 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (частини одинадцята, дванадцята статті 290 КПК).

Невідкриття матеріалів сторонами в порядку статті 290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Дана позиція суду першої інстанції повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові суду від 16.03.2017 року у справі №5364кс16 згідно якої, невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому відкриттю, крім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч.12 ст. 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 16.03.2017 (справа №5364кс16), невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу стороні захисту не відкриті матеріали на підставі яких були отримані протоколи негласних слідчих дій № 2437/108/46/03-2016 (т. 2 а.п. 111-115); № 2438/108/46/03-2016 (т. 2 а.п. 116-125), колегія суддів вважає за необхідне визнати вищевказані докази недопустимими та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на них, як на докази, які підтверджують вину обвинуваченого.

Крім того, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, послався на протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 (т.1 а.п.197-199) відповідно до якого свідок ОСОБА_11 , знаходячись на місці вчинення злочин, детально пояснювала та відтворювала обставини, відповідно до яких 11.09.2016 року вона разом з ОСОБА_10 , вийшли з кафе «Вікторія» по вул. Коновальця, 227А в м. Івано-Франківську, направились в сторону пам`ятника С.Бандери до кафе «Чікен Хата» до арки в будинку і коли вона зупинилась, а ОСОБА_10 пройшов далі в арку, то побачила, що до ОСОБА_13 направився ОСОБА_14 , після чого почула звук удару та падіння тіла і, перелякавшись, пішла до кафе «Вікторія».

Відповідно до вимог ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий експеримент проводиться для перевірки виниклих у слідчого різного роду сумнівів та припущень з метою встановлення нових фактичних даних і отримання певних результатів та висновків.

Статтею 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції має право посилатися тільки на відповідні результати та висновки, які були зроблені під час проведення слідчого експерименту та, керуючись принципом безпосередності дослідження доказів, не має права посилатися на показання, які були надані обвинуваченим на стадії досудового розслідування.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Однак, зі змісту протоколу слідчого експерименту від 05.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 (т.1 а.п.197-199) вбачається, що він не містить нових фактичних даних, не містить певних результатів перевірки показань свідка та висновків, а уявляє собою пояснення свідка, які були надані на місці події та які не потребували додаткової перевірки в порядку проведення слідчого експерименту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на протокол слідчого експерименту від 05.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 (т.1 а.п.197-199) і вказаний доказ необхідно визнати недопустимим та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на нього, як на доказ, який підтверджує вину обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визнання вищевказаних доказів недопустимими та виключення їх з мотивувальної частини вироку не свідчить про неправильність висновку суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки факти, наявність яких вони підтверджували, доводиться іншими доказами, сукупність яких достатня для прийняття відповідного процесуального рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.2 ст.186 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол огляду місця події від 11.09.2016 року та фототаблиці до нього (т.1 а.п. 179-192), відповідно до яких в ході проведення огляду території під аркою, що між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 виявлено труп потерпілого ОСОБА_15 з ознаками насильницької смерті.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги заяву ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 195-196), яка добровільно надала працівникам поліції сумку (барсетку) матерчату з шкіряною нашивкою, ззовні з надписом «МТС» та вмістом: карточка накопичувальна ОККО (Fishka) номер 494, карта комфорту «Фокстрот» номер НОМЕР_1 , карта знижок «Амігос» з номером НОМЕР_2 , карта постійного клієнта Comfi, дві банківські карточки Приватбанку: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , візитниця чорного кольору, посвідчення № 306 ТзОВ «Атлант», записник особистий, окуляри в тканому футлярі з надписом «Daisy», поліетиленовий пакет салатового кольору з надписом «Оріфлейм» з відбитками невідомого походження, 5 ручок, скотч зелений, запаски до ножів канцелярських, два бітнера, сухий клей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_15 , які повністю спростовують доводи обвинуваченого про те, що висновок суду про наявність у потерпілого ОСОБА_10 викрадених речей є сумнівним та заснований на припущеннях.

Зокрема, зі змісту показань потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_10 при собі мав сумку з грошима в сумі 200 доларів США, 7000 гривень, обручку , вагою 4 грами, яку золотий ланцюжок, вагою 12 грам з золотим хрестиком, вагою 2,5 грами. Стверджувала, що ОСОБА_8 знав потерпілого, оскільки жив через дорогу, приходив в їхній магазин, знав про наявність грошей та золотих прикрас. Вважає, що обвинувачений вбив потерпілого та пограбував його скориставшись нетверезим станом ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок експерта № 4.3-326/16 від 29.12.2016 року з ілюстративною таблицею (т. 2 а.п. 22-28), відповідно до якого ринкова вартість викрадених речей, а саме: чорної матерчатої сумки через плече марки «МТС», придбаної 01.06.2014 року з врахуванням відсоткового зносу станом на 11.09.2016 року, чорних окулярів марки «Daisy», придбаних 01.07.2016 року, з врахуванням відсоткового зносу станом на 11.09.2016 року, могла становити 247,40 грн. Вартість золотого кільця, проби 585, вагою 4 грами станом на 11.09.2016 року, як брухту становила 2638,64 грн. вартість золотого ланцюжка, 585 проби, довжиною 50 см, вагою 12 грам, станом на 11.09.2016 року як брухту, становила 7915,92 грн., вартість золотого хрестика, проби 585, вагою 2,5 грами без вставок, станом на 11.09.2016 року як брухту, становила 1649.15 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 зі змісту яких, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно застосував до потерпілого ОСОБА_10 насильство з метою його пограбування.

Зокрема, вказаний свідок ОСОБА_11 показала, що бачила, як до потерпілого ОСОБА_10 в арку зайшов ОСОБА_8 , чула удари, звук падіння, налякалася і пішла назад в кафе «Вікторія». Вказує, що ОСОБА_8 прийшов приблизно через 20 хвилин , говорив щоб вона забрала сумку, яку сумку, кому вона належить і звідки мала її забирати не знає. Знає, що в під`їзді її будинку знайшли сумку.

Колегія суддів приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що на стадії досудового слідства стосовно неї працівниками поліції чинився психологічний тиск, що свідчить про те, що суд першої інстанції не був вправі брати її пояснення під час слідчого експерименту на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, повідомлення про наявність свідка про наявність психологічного тиску на стадії досудового розслідування свідчить про те, що показання свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції є правдивими та добровільними.

Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються з сукупністю інших доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Зокрема, показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються з висновком експерта №53 з додатками від 11.09.2016 року 03.12.2016 року (т. 2 а.п. 3-14), відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала в результаті відкритої черепно мозкової травми з переломом кісток основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку.

Характер ранніх трупних явищ дозволяє думати, що з моменту настання смерті до моменту експертизи трупа в морзі пройшло біля 10-12 годин. При судово медичній експертизі трупа виявлені тілесні ушкодження: відкрита черепно мозкова травма з переломом кісток основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, крововилив в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній ділянці зліва, синець та садна в лобній ділянці, крововилив під слизову оболонку нижньої губи з садном на межі з каймою зліва, крововилив під слизову оболонку нижньої губи зліва на межі з перехідною складкою, крововилив під слизову оболонку ротової порожнини в ділянці лівого кута рота частково з переходом на щічну ділянку, садно та синець по задньо внутрішній поверхні лівого ліктьового суглоба, синець по задній поверхні нижньої третини лівого плеча, садно на задній поверхні правого ліктьового суглоба. Відкрита черепно мозкова травма з переломом кісток основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення. Всі інші описані вище ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що первинний удар тупим твердим предметом (можливо кулаком) був нанесений в ділянку нижньої губи зліва і частково лівої щоки з наступним падінням на задню поверхню тіла, від чого утворилась вказана вище черепно мозкова травма та ушкодження в ділянці ліктьових суглобів та лівого плеча. Наявність калюжі крові на місці випадку, помірного малокрів`я внутрішніх органів, характеру відкритої черепно мозкової травми, відсутність реактивних змін в крововиливах свідчить про те, що смерть ОСОБА_10 настала у швидкій послідовності після спричинення тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень, характерних для боротьби чи самооборони, не виявлено. Характер відкритої черепно мозкової травми, відсутність підтьоків крові на одязі свідчить про те, що після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг втратити притомність і не міг самостійно рухатись, пересуватись, кричати.

Вищевказаний висновок експерта узгоджується з іншими доказами в частині часу вчинення кримінальних правопорушень, характеру насильства, яке було застосовано до потерпілого, локалізації нанесених ушкоджені та їх наслідків.

Відповідно до висновку експерта № 926 від 12.09.2016 року 14.09.2016 року (т. 2 а.п. 15) при судово токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт в кількості відповідно 0,52 проміле та 0,74 проміле.

Вищевказаний висновок експерта узгоджується з іншими доказами в частині встановлення факту про те, що потерпілий ОСОБА_10 безпосередньо незадовго до смерті вживав алкогольні напої.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно

Суд першої інстанції також обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, оскільки він вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_10 , через необережність.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.1 ст. 119, ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Визнати недопустимими та виключити із мотивувальної частини вироку посилання на протоколи негласних слідчих дій № 2437/108/46/03-2016 (т. 2 а.п. 111-115); № 2438/108/46/03-2016 (т. 2 а.п. 116-125) та протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_11 (т.1 а.п. 197-199).

В решті вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5