ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/382/19 Справа № 180/660/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001316 від 28 листопада 2013 року щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_5 звільнено від відбування основного та додаткового покарання.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов та питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадження.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
04 жовтня 2009 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Шкода Октавія, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Миру від вул. Радянській в сторону вул. Лермонтова у м.Марганці Дніпропетровської області,одночасно, слідом за автомобілем «Міцубісі Аутлендер», реєстраційний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався попереду у попутному напрямку.
ОСОБА_8 під час руху, наближаючись до нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг вул. Миру-вул.Комсомольська у м.Марганець, не прийнявши заходів належної уваги, обережності, своєчасного гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, в умовах необмеженої оглядовості, не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , який, зупинившись перед перехрестям , переконавшись у безпеці його проїзду, поновив рух свого автомобіля та здійснював проїзд перехрестя з вул. Комсомольської на вул. Миру в сторону вул.Радянської. В результаті дій ОСОБА_8 на зустрічній для нього смузі руху проїзної частини дороги відбулось зіткнення автомобіля Міцубісі Аутлендер, реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 .
Після чого автомобіль водія ОСОБА_9 , який в результаті вищевказаного попереднього зіткнення знаходився у аварійній обстановці та був позбавлений технічної можливості запобігання ДТП, відкинуло на смугу руху автомобіля Шкода Окавія, реєстраційний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, наближаючись до нерегульованого перехрестя рівнозначних доріг вул. Миру вул. Комсомольська у м. Марганці, не прийнявши заходів належної уваги, обережності, своєчасного гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, в умовах переміщення автомобіля Міцубісі Аутлендер, реєстраційний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, на смугу зустрічного руху, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: осколкового перелому середньої третини правої ключиці зі зміщення , перелому 2-3 ребер справа по середньо-паховій лінії, 5-9 ребер справа по лопатковій лінії, подвійного перелому 5 ребра з права, лівостороннього гемо пневмотораксу, поєднаної травми грудної клітки з множинними переломами ребер, переломом правої ключиці, ускладненого лівостороннім посттравматичним гемопневмотороксом, посттравматичною лівосторонньою пневмонією, відкритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. п. 16.12, 12.3 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати.
Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.
Так, обвинувачений вказує на те, що після зміни у 2016 році обвинувачення, його не було допитано, чим порушено право на захист та позбавлено можливості надати пояснення щодо нового обвинувачення. Поряд із цим, ОСОБА_5 зазначає, що за наявності двох суперечливих висновків експертиз, в основу яких було покладено різні вихідні дані, суд необґрунтовано відмовив у призначенні комплексної автотехнічної ескпертизи. При цьому, надавши перевагу одній з них, суд не дослідив те, що йому не було достеменно відомо про наближення до рівнозначного перехрестя. На переконання ОСОБА_5 , суд не встановив механізм ДТП та не надав належної оцінки тим обставинам та доказам на їх підтвердження, що спочатку зіткнення відбулось з автомобілем під керуванням ОСОБА_8 . При цьому, суд спотворив свідчення ОСОБА_8 , не варахував пояснень ОСОБА_10 , внаслідок чого встановив такий механізм ДТП, який суперечить викладеному обвинуваченню. Крім іншого, ОСОБА_5 вказує також й на те, що суд неправильно виклав висновки експертиз, допустивши неточності та протиріччя та не навів докладних мотивів з яких він надав перевагу одному висновку експертизи та відкинув інший. Окрім того, суд необґрунтовано залишив поза увагою висновок комісійної експертизи щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, та помилково вказав на те, що тілесні ушкодження потерпілий отримав саме внаслідок зіткнення з автомобілем під його керуванням.
Також поза увагою суду залишилась та обставина, що вулиця, по якій рухався потерпілий згідно довідки виконавчого комітету Марганецької міської ради про класифікацію вулиць відноситься до житлових вулиць, а та, по якій рухався він, - до категорії магістральних.
Серед іншого, з позиції обвинуваченого, суд помилково дійшов висновку про порушення ним п. 16.12 ПДР України, адже наявні у матеріалах провадження докази вказують на те, що перше зіткнення автомобілів потерпілого та ОСОБА_8 сталось тоді, коли ОСОБА_9 закінчував маневр та знаходився зліва від нього.
Окрім наведених підстав для скасування вироку, обвинувачений посилається також й на порушення судом вимог ст. 337 КПК України. Так, ОСОБА_5 вказує на те, що висновки суду щодо механізму ДТП, що ґрунтуються на поясненнях свідків, суперечать обставинам, зазначеним в обвинувальному акті. Поряд із цим, всупереч вимогам ст.ст. 91, 94, 370 КПК України, судом не наведено докладних мотивів, з яких він надав перевагу одним доказам та залишив поза увагою інші, чим порушено принцип, закріплений у ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України. При цьому, всупереч вимогам ст. 363 КПК України, суд залишив поза увагою заявлене стороною захисту клопотання про виклик експерта для допиту.
Наведене обставини з позиції обвинуваченого вказують на відсутність його вини, в такому разі унеможливлюють притягнення до відповідальності, та відповідно й задоволення цивільного позову.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та з підстав викладених в скарзі, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та виправдати обвинуваченого. В подальшому обвинувачений ОСОБА_5 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з чим просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження з цих підстав закрити. Наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за такою підставою обвинуваченому зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та проти клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 04 жовтня 2009 року.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відносився до категорії тяжких злочинів, за який передбачено найбільш суворе покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Отже, станом на 23 жовтня 2019 року сплинув строк в десять років та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_5 не набрав законної сили, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, відповідно, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Апеляційним судом, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючо. Водночас, обвинувачений підтримав своє клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки такого рішення.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Враховуючи позицію сторони захисту, яка віддала пріоритетне значення розгляду клопотання, колегія суддів керується положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, згідно з якими, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави встановлені під час апеляційного перегляду цього кримінального провадження. Матеріали провадження не містять відомостей про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання вини є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.
Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Отже, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.
З огляду на те, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 417 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4