Справа № 463/9205/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/850/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «E-class» р.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_9 , а також на автомобіль марки «Renault» р.н.з. Республіки Білорусії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що автомобілі марок «Mercedes-Benz» модель «E-class» р.н.з. НОМЕР_1 та «Renault» р.н.з. Республіки Білорусії НОМЕР_3 , які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, були вилучені та поміщені на майданчик тимчасового тримання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області для подальшого проведення необхідних слідчих дій та експертиз.
Наголошує, що з метою виконання завдань кримінального провадження, тимчасово вилучені 28 жовтня 2019 року вищезазначені автомобілі, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії: НОМЕР_4 підлягають арешту задля забезпечення збереження речових доказів, оскільки таке майно зберігає на собі сліди злочину та в подальшому є необхідність у проведенні ряду судових експертиз з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування.
Вважає, що наведене залишилось поза увагою слідчого судді.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 31 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «E-class» р.н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_9 та автомобіль марки «Renault» р.н.з. Республіки Білорусії НОМЕР_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відомості про яке 28 жовтня 2019 року, внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001281 по факту дорожньо-транспортної пригоди за участі транспортних засобів марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 та «Renault», номерний знак Республіки Білорусь НОМЕР_3 .
В межах зазначеного кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «E-class» р.н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_9 та автомобіль марки «Renault» р.н.з. Республіки Білорусії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Частиною другою ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, а тому, згідно положень ч.3 ст. 172 КПК України підлягає поверненню з метою усунення недоліків.
Так, до клопотання слідчого не додано документів, які підтверджують право власності на автомобіль марки «Renault» р.н.з. Республіки Білорусії НОМЕР_3 , що належить арештувати, або конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вказаним майном будь-якою особою.
Крім цього, слідчий у прохальній частині клопотання в переліку майна, на яке необхідно накласти майно, двічі зазначає свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, не звернув уваги на його невідповідність вимогам п.3 ч.2 ст. 171 КПК України і прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні такого.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке унеможливлювало прийняття законного та обґрунтованого рішення і яке, у відповідності до вимог ст.ст. 409, 412 КПК України, є підставою для його скасування з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001281 скасувати.
Винести нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно повернути прокурору, встановивши йому строк в 72 години з часу отримання даної ухвали для усунення недоліків та приведення до відповідності з вимогами ст. 171 КПК України.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4