Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 639/5418/19
провадження № 51-4916ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 серпня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року.
Встановлені обставини
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 серпня

2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та призначено судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні № 0002330 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі КК).
Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 серпня 2019 року на підставі ч. 4

ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на зазначену ухвалу слідчого судді з мотивів того, що відповідно до ст. 309 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про незаконність рішень

місцевого та апеляційного судів, просить їх скасувати і постановити нове рішення, яким клопотання слідчого повернути.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Основного Закону права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Наведені положення не гарантують права на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення. Такі гарантії закріплено у п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня, зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Положеннями ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи, яка за правилами Кримінального процесуального кодексу України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно відмовив у відкритті провадження.
Такого ж висновку дійшла й об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 травня 2019 року (провадження

№ 51-7276кмо18) про те, що оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК, відсутня у переліку, передбаченому ст. 309 цього Кодексу, то звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Крім того, згідно з положеннями ст. 424 КПК рішення слідчого судді не можуть бути предметом перевірки судом касаційної інстанції, а тому зазначений суд

не наділений правом реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 цього Кодексу щодо таких судових рішень.
З урахуванням наведеного підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи, Верховний Суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3