02 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженця с. Фірсово Сретенського району Читинської області Російської Федерації, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором з безпеки ПрАТ «Полтавського ГЗК», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383 КК України, -
01.04.2019р. до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор у кримінальному провадженні начальник відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами досудового розслідування 27.03.2019 року складено відносно ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.383 КК України.
Також, в клопотанні зазначено, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим у слідства виникла необхідність у застосуванні до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, у клопотанні зазначено, що застосування більш м`якого запобіжні заходу до ОСОБА_4 не можливо, оскільки запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Захисник та підозрюваний кожний окремо проти задоволення клопотання запечували, вважаюи підозру необгрунтованою та відсутніми ризикі передбачені ст.177 КПК України. Вказали, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам ст.178 КПК України, так як в ньому не врахований вік, стан здоровя підозрюваного, міцність соціальних звязків, наявність постійного місця роботи, відсутність судимостей у ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, сім`ю, тривалий час працює на одному підприємстві, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, неодноразово нагороджувався відзнаками за гуманітарну участь у антитерористичній операції нагророджений відзнакою Президента України (Указ Президента України від 17.02.2016р №54/2016, за сприяння Збройним Силам України, правоохоронним органам у проведенні анитерористичної операції.
Крім того, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути обов`язково розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.12.2011р. у справі Харченко проти України). Зазначив, що події відбувались у 2010 році, тобто дев`ять років тому, розслідування по цих фактах проводиться з 2013 року, більш шести років відповідно до матеріалів доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу поданого прокурором, збитки у кримінальному провадженні відсутні. З огляду на ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п.60 рішення від 06.11.2008р. у спрваві «Єлоєв проти України») після спливу проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Зазначив про непідслідність вказаного кримінавльного провадження органу досудового розслідування, який його здійснює і порушень ним норм КПК України при його проведенні.
Під час судового розгляду встановлено.
ОСОБА_4 є підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383 КК України, - згідно повідомлення про підозру від 27.03.2019, яке особисто ним отримане 27.03.2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Обґрунтовуючи висунути підозру ОСОБА_4 сторона зазначає, що підозра підтверджується наступними доказами
Заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень в порядку ст.214 КПК України;
Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 01.10.2018, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 01.10.2018, з яких вбачається, що внаслідок незаконих дій ОСОБА_9 та інших осіб станом на 21.06.2010 їм було завдано шкоду.
Копією позовної заяви, копією рішення (вступна та резолютивна частина) Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.04.2010, копією рішення Апеляційного суду Полтавської обасті від 11.10.2010.
Постановами Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 889-КУ від 03.11.2010, № 403-КУ від 30.06.2010, № 331-КП від 18.04.2011, про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів.

Актом прийому передачі реєстрів власників іменних цінних паперів, складених станом на 31.03.2010 та договорів на ведення реєстрів, ведення яких здійснює ПраТ «ОКМА» від 31.03.2010.

показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які с своїх показах підвереджують обставини вчинених злочинів;

-Постановами ДКЦПФР щодо накладення санкцій на ТОВ «Рекон» та ПрАТ «Окма», а також визнання реєстру акціонерів втраченим;

-висновком експерта від 18.02.2019, яким оцінено вартість майна ВАТ «КЗТВ» на суму 77 млн. грн.,

-витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, які містять інформацію про перебування ОСОБА_4 на посаді директора ВАТ «КЗТВ»;

-Повідомленням державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Кременчуцької міської ради І.В ОСОБА_15 від 29.07.2019, адресованого прокурору м. Кременчука,

-Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.06.2010 ст. ДІМ МВМ Автозаводського РВ КМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_16 ,

-Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.08.2010 ст. ДІМ МВМ Автозаводського РВ КМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_16

-Заявою директора ВАТ «КЗТВ» ОСОБА_4 про встрату оригіналу Статуту.,

-Протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 21.06.2010,

-Копію позовної заяви ОСОБА_4 .

Аналізуючи наведені вище матеріали кримінального провадження суд зазначає, що представлені докази на даному етапі не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

З приводу доводів сторони захисту щодо відсутності в досліджених слідчим суддею доказів про причетність ОСОБА_4 до інкримінованих йому злочинів, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя нагадує, що обставини інкримінованих підозрюваному конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Враховуючи наведене, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає передчасними вищенаведені доводи захисника підозрюваного ОСОБА_4 та вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів підтверджують існування фактів і інформації, які можуть свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_17 до інкримінованих йому дій, та ці факти та інформація мають бути перевірені під час досудового розслідування.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, перелік яких встановлений п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінально процесуальним кодексом України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» («Cloot v. Belgium», § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Щодо обґрунтованості наведених стороною обвинувачення ризиків.

В той же час, слідчий суддя не у повній мірі може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує прокурор, виходячи за наступного.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року), одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, перешкоджати правосуддю іншим чином не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. А у справі «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року) Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, що свідчить про наявний ризик, передбачений пунктом 1 частиною першою ст. 177 КПК України.

Проте вказане стороною обвинувачення в обґрунтування ризику переховування підозрюваного, слідчий суддя оцінює критично, оскільки відомостей, які б підтверджували вказане, слідчому судді надано не було.

Окрім цього, сторона обвинувачення вказує на ризик ймовірного впливу на потерпілого та свідків, проте вказане твердження можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

Також, є необґрунтованими доводи обвинувачення про ризики вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки як свідчать матеріали кримінального провадження останній раніше не судимий та жодного разу до кримінальної відповідальності не притягався, отже вказаний ризик нічим не підтверджено.

Разом з тим, ризик передбачений п. 2 ст. 177 КПК України щодо перешкоджання встановленню істини у кримінальному правопорушенні доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування, що також відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Яжинський проти Польщі» («Jarzynski v. Poland», § 43).

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19.11.2012 в п. 62 зазначив: «Суд наголошує, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 , встановлено, що він має постійну реєстрацію та місце проживання, офіційно працевлаштований, має родину, існують міцні соціальні зв`язки, чисельні нагороди і подяки, соціально адаптований, до кримінальної відповідальності не притягався, раніше не судимий.

Отже, долучені до клопотання докази, в своїй сукупності не можуть переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, отже, вважає обґрунтованим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Від сторони захисту надійшло клопотання заслухати заяви депутатів які прибули до суду ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вказані особи виявивили бажання здійснити особисту поруку підозрюваного ОСОБА_22 , у зв`язку з чим просили заслухати їх заяви в судовому засіданні.

В судовому засіданні за згодою сторін було вирішено заслухати двох осіб, а саме Депутата Запорізької обласної ради ОСОБА_18 і Депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_19 .

Депутат Запорізької обласної ради ОСОБА_18 , зазначив, що добре знає підозрюваного та має вплив на нього, завдяки чому зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, також зазначив, що характеризує ОСОБА_22 як відповідальну і порядну людину, надав письмове зобовязання в порядку ст. 180 КПК України, був ознайомлений з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Депутат Полтавської обласної ради ОСОБА_19 зазначив, що знає підозрюваного та має вплив на нього, завдяки чому зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, характеризує ОСОБА_22 , як поважну і порядну людину, яка тривалий час працює на одному місці користується авторитетом у місті, ОСОБА_22 надавав матеріальну допомогу Збройним силам України, правоохоронним органам у проведенні антитерористичної операції. Зазначив, що ОСОБА_4 неодноразово нагороджувався відомчими відзнаками за гуманітарну участь в антитерористичній операції. ОСОБА_19 надав письмове зобов`язання в порядку ст. 180 КПК України, був ознайомлений з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, яка забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Визначаючи поручителем підозрюваного ОСОБА_4 . Депутата Запорізької обласної ради ОСОБА_18 і Депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_19 суддя виходить з наступного.

Вказаані особи є Депутатами обласних рад і заслуговують на особливу довіру, мають вплив на підозрюваного ОСОБА_4 , завдяки чому кожний окремо зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, про що ними зазначено в поданих ними заявах.

Депутати ознайомлені з обовязками та наслідками порушення підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обовзків.

На підставі викладеного cлідчий суддя вважає законним і обґрунтованим застосування до підозрюваного ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як особиста порука.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього декілька обов`язків.

Керуючись ч. 6 ст. 194, ст. 180, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383 КК України, запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Визначити поручителем підозрюваного ОСОБА_4 Депутата Запорізької обласної ради ОСОБА_18 .

Визначити поручителем підозрюваного ОСОБА_4 Депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_19 .

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

Встановити підозрюваному ОСОБА_4 строк виконання покладених на нього обов`язків до 27 травня 2019 року.

Роз`яснити поручителям ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до двадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк від двох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, та положення ст. 68 КК України, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язується за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу; роз`яснити право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою відповідальність, та необхідність у цьому разі забезпечення явки підозрюваного до органу досудового розслідування чи до суду з метою вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу; а також роз`яснити, що у разі невиконання ними взятих на себе обов`язків на них може бути накладено грошове стягнення від двадцяти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 02.04.2019 р.

Повний текст ухвали виготовлено 05.04.2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1