ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3103/19 Справа № 192/1815/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Солонянського відділу Дніпроптеровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Жовті Води, Дніпропетровської області, засудженого вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія №21 задоволено, засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на невідбуту частину покарання - 11 місяців 2 дні.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому, на думку суду, наявні підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 підлягає умовно-достроковому звільненню.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України.
Вимоги скарги прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія №21» з 14 вересня 2017 року, однак став на шлях виправлення лише з 23 квітня 2018 року, оскільки отримав вперше заохочення. Окрім того, вказує, що за 2 роки відбування покарання ОСОБА_6 отримав 4 заохочення, які до нього застосовані за підсумками роботи відповідних кварталів року, а не за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Також, звертає увагу, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 18 липня 2014 року звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, вказана поведінка свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. До того ж, прокурор зазначає, що наявні матеріали справи не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, та судом не надано належної оцінки характеристиці засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року, яким засуджений за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Поряд із цим, з матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання, до праці ставиться сумлінно, працевлаштований днювальним відділенням СПС №13, має 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень за порушення режиму утримання не має, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу Професія, Фізкультура та спорт, Підготовка до звільнення, вину визнав.
Також, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та 18 липня 2014 року звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив і вчиняв нові умисні злочини, й вказана поведінка свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки про заохочення та стягнення від 19 серпня 2019 року до засудженого ОСОБА_6 застосовано 4 заохочення за підсумками роботи відповідних кварталів року, тобто не за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження в їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 хоча і характеризується позитивно за час відбування покарання, однак його поведінка не є такою, що зазнала позитивних змін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення є такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження, і за правилами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання не є зразковою та засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому відсутні підстави для задоволення подання про його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є обгрунтованими, та підлягають задоволенню, а ухвала - скасуванню, з постановленням нової, якою у задоволенні подання Солонянська виправна колонія №21 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ Солонянська виправна колонія №21 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4