Постанова

іменем України
3 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 626/968/17
провадження № 51-4885км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іванівське Красноградського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК),

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 1 статті 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту прибуття до виправного центру.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 травня 2017 року близько 21:00 прийшов на поле Іванківської сільської ради Красноградського району Харківської області поблизу с. Берестовенька та заважаючи проводити сільськогосподарські роботи, на ґрунті особистих неприязних відносин завдав удари в обличчя ОСОБА_8 , а потім наніс останньому ушкодження у вигляді закритого перелому 4-ї фаланги пальця, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та у вигляді синців на інших пальцях, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, однак у цьому кримінальному провадженні підставою для його порушення стала заява представника потерпілого. З огляду на це всі докази, зібрані в зазначеному кримінальному провадженні, є недопустимими, оскільки були отримані не в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
На підставі зазначеного вважає, що суд першої інстанції, як і апеляційний суд, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки матеріали кримінального провадження не містять заяви потерпілого щодо вчинення стосовно нього кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який, підтримав касаційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частина 2 цієї статті вказує на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, зазначає, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочато не за заявою потерпілого, а за заявою його представника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому судові рішення слід скасувати, оскільки в основу обвинувального вироку покладено неналежні та недопустимі докази.
Однак такі доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 477 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних порушень у тому числі за частиною 1 статті 122 КК.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, захисник під час апеляційного розгляду також зазначав, що кримінальне провадження стосовно його

підзахисного розпочато за заявою представника потерпілого, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Однак суд апеляційної інстанції належним чином зважив на такі доводи та зазначив, що з витягу з ЄРДР у графі заявника зазначено прізвище потерпілого ОСОБА_8 , що вказує на те, що саме він був ініціатором порушення вказаного кримінального провадження і така заява останнього мала місце.
Доводи захисника щодо порушення вимог статті 477 КПК є неспроможними, оскільки суд при розгляді кримінального провадження виходить з вимог кримінального процесуального кодексу щодо повідомлення про вчинення злочину.
Як убачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (провадження №288/1158/16), кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого із заявою, яка зумовлює визначені в частині 1 статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого ОСОБА_8 , як зазначено у витягу з ЄРДР (а.п.46).
Крім того, під час судового розгляду захисник звертався з клопотанням до суду про закриття кримінального провадження відносно його підзахисного у зв`язку з порушенням норм КПК, оскільки таке провадження розпочато на підставі заяви представника потерпілого, а не самого ОСОБА_8 . Однак місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання, пославшись на показання потерпілого, з яких убачається, що він сам телефонував на лінію «102» та заявляв про скоєння

щодо нього кримінального правопорушення, а в подальшому звернувся до адвоката, який безпосередньо подав заяву про злочин.
Крім того, потерпілий, як під час досудового розслідування, так і в судах першої та апеляційної інстанцій, у повному обсязі підтримав обвинувачення за яким розпочате кримінальне провадження, що вказує на його позицію та наміри притягнути винного до кримінальної відповідальності, що зафіксовано у процесуальних документах.
Тобто дане кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого, а посилання захисту на порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставне, оскільки є всі належні підстави для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.
Також захисник вказує, що оскільки кримінальне провадження розпочалось з порушенням вимог кримінального процесуального закону, то і докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, не можуть бути визнані належними та допустимим.
Такі твердження захисника є необґрунтованими з огляду на те, що під час досудового розгляду суд у повному обсязі перевірив надані стороною обвинувачення письмові докази, допитав винного, потерпілого, свідків та надав усім доказам повну оцінку, що в сукупності вказує на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК.
Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог кримінального процесуального закону, оскільки у кримінальному провадженні відсутні дані, які б вказували на недопустимість доказів на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та неправомірного внесення відомостей в ЄРДР, що спростовується вищенаведеними обґрунтуваннями.
Таким чином, доводи захисника, наведені в касаційній скарзі про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій не заслуговують на увагу.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які би вказували на можливість скасувати судові рішення, оскільки ці рішення є законними, вмотивованими та належним чином обґрунтованими.

У зв`язку із цим касаційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3