МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/812/543/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 2 ч. 1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0002692 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2009 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та/або застави.

Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 18 вересня 2019 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням кримінально-процесуального закону.
На переконання апелянта, існування ризиків, які відображені в оскаржуваній ухвалі, не доведено.
Вказує, що посилання на тяжкість покарання є формальним, та таким що не підтверджується документально.
На думку апелянта, слідчий суддя навів непереконливі доводи для того, щоб не визначати розмір застави.

Встановлені слідчим суддею судом першої інстанції обставини.
Органами досудового розслідування, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 21 липня 2019 року близько 16.23 год., знаходячись по вул. Південній, 49 в м. Миколаєві, з корисливих мотивів, з метою позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , наніс останньому не менше двох ударів обрізком дерев`яної палиці закругленої форми в область голови, завдавши тяжкі тілесні ушкодження, після чого заволодів золотою печаткою, вагою 5,6 гр., 585 проби, належної потерпілому ОСОБА_9 .
Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послалась на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні особливо тяжких злочинів, неодноразові судимості за вчинення злочинів проти власності та наявність ризиків зокрема: вчинення ним інших кримінальних правопорушень; переховування від органів слідства та суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, яка не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 і пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах судового та кримінального провадження, зокрема: дані показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , дані відомостей лікарні про виявлення тілесних ушкоджень, дані протоколів оглядів місця події, дані протоколу огляду, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 і пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України. В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_7 у вчиненні даних злочинів (кримінальних правопорушень) на момент його повідомлення.

Таким чином, ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів.

З урахуванням наведеного, доводи захисника стосовно відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри є неприйнятними.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Матеріали судового та кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Як слідує із матеріалів судового та кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється в скоєнні особливо тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, не зв`язаний постійним місцем роботи та міцними соціальними зв`язками..
Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , вагомості наявних доказів його вчинення, даних про особу підозрюваного, обставин їх вчинення, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Відповідно до положень, передбачених частиною 4 статті 194 КПК України, є правом слідчого судді застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність звинувачення, пред`явленого підозрюваному, та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у злочинах, у вчиненні яких він підозрюється, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді, з підстав вказаних апелянтом.

Що стосується формальність посилання слідчого судді на не визначення розміру застави, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, то ці доводи є безпідставними, оскільки у відповідності до частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя прийшла до вірного висновку про не визначення розміру застави.

Істотних порушень положень КПК України, конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які б вплинули на застосування слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не виявлено. Підставою застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 була встановлена слідчим суддею наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 і пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, а також наявність ризиків, які давали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, за обставин вказаних в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: