Справа № 308/3436/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 14.11.2015 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Владивосток, Приморський край Росія, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2015 року, приблизно о 04.15 год., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вулиць І. Франка, Дроболюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус», за попередньою змовою та діючи у групі з невстановленою особою чоловічої статті, безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, напали на відпочиваючих осіб біля розважального закладу «Максимус», демонстративно, з використанням спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень предметів, вчинили хуліганські дії, в результаті яких заподіяли ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, 14.11.2015 року, приблизно о 04.20 год., ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вулиць І. Франка, Дроболюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, нехтуючи загально прийнятими нормами поведінки, знаходячись повернутим обличчям до потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, предметом, схожим на бейсбольну биту, із застосуванням сили наніс один удар в область голови з лівої сторони, внаслідок чого спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, не визнав та щодо обставин, які відбулися 14.11.2015 року біля розважального закладу «Максимус» в м. Ужгород, пояснив, що він грав у більярд та познайомився з особою на ім`я « ОСОБА_9 », який попросив його покататися на автомобілі, на якому він (обвинувачений) приїхав до закладу «Максимус». Проїхавшись на автомобілі вони повернулися до закладу «Максимус». Біля стоянки знаходилася велика група осіб. Коли він заїжджав на автомобілі на стоянку закладу «Максимус» комусь це не сподобалося і у його автомобіль кинули недопалок. Він вийшов з автомобіля, щоб з`ясувати хто кинув недопалок, однак натовп сміявся. Потім один хлопець, коли він зупинився, сказав йому, що недопалок кинув ОСОБА_10 . Далі він під`їхав до ОСОБА_10 , щоб з`ясувати, що сталося, однак останній почав утікати. ОСОБА_10 отримав удар по голові від пасажира, який сидів поряд з ним у автомобілі. Після вказаного удару, який він спочатку почув, так як знаходився спиною до нього, та побачив, підбіг до нього та виставив руки до цього хлопця, почав кричати на нього, запитуючи, що він робить, захищаючи його. Він захищав ОСОБА_10 , коли той лежав, а бив потерпілого особа на ім`я « ОСОБА_9 ». ОСОБА_11 наносився палкою, яку особа на ім`я « ОСОБА_9 » дістав з багажника його автомобіля. Про те, що в його автомобілі знаходилася палка, якою наносився удар, йому не було відомо. З собою у особи на ім`я « ОСОБА_9 » була сумка та останній вийшов з автомобіля вже з палкою. Обвинувачений стверджує, що він не бив потерпілого ОСОБА_10 , конфлікту між ним та потерпілим не було.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, доведена повністю. Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що вина в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 14.11.2015 року разом із друзями знаходився на дискотеці та приблизно о 04.00 год., коли дискотека закінчувалася, він стояв біля розважального закладу «Максимус» в м. Ужгород, очікуючи на таксі. Хтось кинув недопалок у автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_12 . Обвинувачений підійшов до них і почав кричати, з`ясовуючи, хто кинув недопалок. Після цього ОСОБА_12 присів у автомобіль та поїхав. Через деякий автомобіль приїхав і з нього вийшло троє осіб, які почали розмахувати битами, а саме ОСОБА_12 та інша невідома йому особа. Матічин вийшов з автомобіля з палкою та наніс йому один удар в область голови. Коли ОСОБА_12 підійшов до нього та наніс йому удар в область голови він стояв, а його друзі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сиділи біля нього на перилах. Після нанесення йому удару він упав. У той момент, після нанесення йому удару, тілесні ушкодження також наносилися палкою його ОСОБА_15 , а саме ОСОБА_12 та іншою невідомою особою. Потерпілий стверджує, що саме ОСОБА_12 наніс йому один удар палкою в область голови.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні ствердила, що 14.11.2015 року вона разом з друзями знаходилася на дискотеці в клубі «Максимус». Після того, як дискотека закінчилася, вийшла на вулицю та стояла на стоянці біля клубу «Максимус», де перебувала велика кількість людей. Хтось кинув недопалок у автомобіль та якийсь чоловік запитав, хто це зробив, після чого поїхав та через деякий час повернувся. З вказаного автомобіля вийшов обвинувачений ОСОБА_5 та ще двоє осіб з битами. Вони вибігли з автомобіля та побили ОСОБА_10 . Стверджує, що обвинувачений та двоє осіб з ним били потерпілого. Все відбулося досить швидко і вона бачила, як всі троє осіб, які вибігли з автомобіля, наносили удари, але хто був з битою не пригадує, так як пройшло багато часу. Голова у потерпілого була в крові, він лежав на землі, після чого вони викликали швидку.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що приблизно о 05.00 год. вона разом з друзями вийшла на вулицю з дискотеки, що проходила в клубі «Максимус». Вона стояла біля входу у клуб і неподалік знаходився автомобіль. Хтось кинув недопалок у автомобіль та якийсь хлопець запитав, хто це зробив, але ніхто не відповів. Потім автомобіль від`їхав та приблизно через три хвилини знову повернувся. З автомобіля вибігло троє осіб, які почали бити потерпілого ОСОБА_10 . Хто саме бив потерпілого вона не пам`ятає. Двоє осіб, які вибігли з автомобіля мали з собою у руках бити. Свідок стверджує, що удари наносили двоє осіб, які вийшли з автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що влітку 2015 року, приблизно о 04.00 год., він знаходився разом із друзями біля клубу «Максимус» в м. Ужгород. Вони стояли та розмовляли у великій компанії. Друг потерпілого кинув недопалок на капот автомобіля та розпочався конфлікт. Обвинувачений вийшов з автомобіля та почав на підвищених тонах з`ясовувати, хто кинув недопалок на його автомобіль. Не почувши відповіді, ОСОБА_12 присів у автомобіль та поїхав. Через деякий час ОСОБА_12 повернувся та з автомобіля вийшло троє осіб. Матічин, який знаходився за кермом, перший вийшов з автомобіля, потім з бокового пасажирського сидіння вийшла друга особа, а далі третя особа, яка знаходилася на задньому сидінні та мала з собою биту. Матічин підійшов до потерпілого і вони почалися спілкуватися. Після цього, коли почув глухий удар та крики дівчат, він злякався та побіг. Він не бачив момент нанесення удару потерпілому та хто наносив йому удар, а також не бачив, чи ОСОБА_12 мав конфлікт з потерпілим. У руках обвинуваченого будь-яких предметів він не бачив.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що є батьком потерпілого ОСОБА_7 . Вранці 14.11.2015 року йому зателефонували з обласної лікарні та повідомили, що його син потрапив у лікарню та йому терміново необхідно зробити операцію. Він прибув у лікарню, де знаходилася слідча група, його син та ще одна дівчина на ім`я ОСОБА_20 . Дівчина на ім`я ОСОБА_20 надавала покази і повідомила, що біля закладу «Максимус» знаходився автомобіль, який спершу поїхав, а потім знову повернувся. З автомобіля вийшло троє осіб, у яких були бити та дані особи почали наносити удари. Вказана дівчина відразу повідомила, що це був зелений «Опель» з номерами 8393. Також дівчина розповідала, що водій вийшов з автомобіля та наніс тілесні ушкодження.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення прокурором прокуратури міста Ужгорода 14.11.2015 року о 06.41 год. прийнято усну заяву від ОСОБА_19 який повідомив, що 14.11.2015 року, приблизно о 04.00 год., перебуваючи на автомобільній зупинці неподалік нічного клубу «Максимус», невстановлена особа, взявши предмет, схожий на биту, нанесла ОСОБА_7 тілесні ушкодження в область голови. Очевидцями вчинення кримінального правопорушення були друзі потерпілого (а.с. 155, 156, т. 2).

З протоколу огляду місця події від 14.11.2015 року та ілюстративної таблиці до нього, розпочатого о 07.17 год. та закінченого о 08.10 год., вбачається, що об`єктом огляду є територія ділянки, розташована на відстані приблизно 15 метрів від центрального входу в клуб «Максимус» по вул. І. Франка. Біля даної ділянки наявні хвойні деревні насадження. Ділянка за своїм призначенням являє собою автомобільну стоянку та вкрита бруківкою. На одній з частин бруківки наявна пляма бурого кольору розміром приблизно 5 х 6 см та біля неї наявні менші плями у вигляді крапель, які падали під прямим кутом. З наявних плям бурого кольору було здійснено змив на стерильну марлю (бинт медичний) та упаковано в білий паперовий конверт і скріплено підписами понятих. Під час огляду вилучено один тампон із змивами плями бурого кольору (а.с. 157-162, т. 2).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2015 року прокурор прокуратури м. Ужгород у приміщенні службового кабінету № 26 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, при природному та штучному змішаному освітленні, у присутності двох понятих, провів пред`явлення для впізнання прошитих та скріплених круглою печаткою фотознімків чотирьох громадян чоловічої статі. Перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_7 попередньо з`ясовано, чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. На запитання потерпілий ОСОБА_7 відповів, що особу, яка 14.11.2015 року, приблизно о 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, яка спричинила йому удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва, впізнати зможе, оскільки вказана особа знаходилася від нього на відстані близько до 1 метра протягом тривалого часу, що було достатньо для того, щоб особу можна було запам`ятати. Зовнішній вигляд і прикмети особи наступні: особа чоловічої статі худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, на вказаний момент був одягнений у куртку темного кольору, джинси темного кольору, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок не було. На запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, потерпілий ОСОБА_7 заявив, що впізнає особу, яка розмішена під номером фото № 3, як таку, що 14.11.2015 року, приблизно 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, спричинила йому удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва. Зовнішній вигляд і прикмети особи, за якими потерпілий ОСОБА_7 впізнав вказаного громадянина: особа чоловічої статі, худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок на обличчі не було. Зауважив, що впізнає його точно, сумнівів у впізнанні немає. Інших осіб, пред`явлених для впізнання за фотознімками не знає і раніше ніколи не бачив. Як встановлено судом, на фотознімку за № 3 зображений обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 163-167, т. 2).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2015 року прокурор прокуратури м. Ужгород у приміщенні службового кабінету № 26 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, при природному та штучному змішаному освітленні, у присутності двох понятих, провів пред`явлення для впізнання прошитих та скріплених круглою печаткою фотознімків чотирьох громадян чоловічої статі. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_21 попередньо з`ясовано, чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. На запитання свідок ОСОБА_21 відповів, що особу, яка 14.11.2015 року, приблизно о 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, яка спричинила ОСОБА_7 удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва, впізнати зможе, оскільки вказана особа знаходилася від нього на відстані близько до 1 метра протягом тривалого часу, що було достатньо для того, щоб особу можна було запам`ятати. Зовнішній вигляд і прикмети особи наступні: особа чоловічої статі худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, на вказаний момент був одягнений у куртку темного кольору, джинси темного кольору, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок не було. На запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_21 заявив, що впізнає особу, яка розмішена під номером фото № 2, як таку, що 14.11.2015 року, приблизно 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, спричинила ОСОБА_7 удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва. Зовнішній вигляд і прикмети особи, за якими ОСОБА_21 впізнав вказаного громадянина: особа чоловічої статі, худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок на обличчі не було. Зауважив, що впізнає його точно, сумнівів у впізнанні немає. Інших осіб, пред`явлених для впізнання за фотознімками не знає і раніше ніколи не бачив. Як встановлено судом, на фотознімку за № 2 зображений обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 168-172, т. 2).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2015 року вбачається, що прокурор прокуратури м. Ужгород у приміщенні службового кабінету № 26 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, при природному та штучному змішаному освітленні, у присутності двох понятих, провів пред`явлення для впізнання прошитих та скріплених круглою печаткою фотознімків чотирьох громадян чоловічої статі. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_22 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На запитання свідок ОСОБА_22 відповіла, що особу, яка 14.11.2015 року, приблизно о 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, яка спричинила ОСОБА_7 удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва, впізнати зможе, оскільки вказана особа знаходилася від неї на відстані близько до 1 метра протягом тривалого часу, що було достатньо для того, щоб особу можна було запам`ятати. Зовнішній вигляд і прикмети особи наступні: особа чоловічої статі худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, на вказаний момент був одягнений у куртку темного кольору, джинси темного кольору, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок не було. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_22 заявила, що впізнає особу, яка розмішена під номером фото № 1, як таку, що 14.11.2015 року, приблизно 04 год. 20 хв., знаходячись біля нічного розважального закладу «Максимус» по вул. І. Франка в м. Ужгород, спричинила ОСОБА_7 удар битою по голові, спричинивши пролом черепа голови зліва. Зовнішній вигляд і прикмети особи, за якими ОСОБА_22 впізнала вказаного громадянина: особа чоловічої статі, худощявої, але спортивної тілобудови, зріст близько 180 см, віком близько 27-29 років, світло-коричневе волосся, ніс прямий, обличчя овальне, слов`янської народності, видимих шрамів та татуїровок на обличчі не було. Зауважила, що впізнає його точно, сумнівів у впізнанні немає. Інших осіб, пред`явлених для впізнання за фотознімками не знає і раніше ніколи не бачила. Як встановлено судом, на фотознімку за № 1 зображений обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 173-177, т. 2).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2016 року слідчий СУ ГУНП в Закарпатській області у приміщенні службового кабінету № 141 СУ ГУНП в Закарпатській області, при денному освітленні у присутності двох понятих, провів пред`явлення для впізнання скріплених печаткою та роздрукованих на принтері фотознімків чотирьох громадян. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_17 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На запитання слідчого свідок ОСОБА_17 відповіла, що зможе впізнати особу водія, який 14.11.2015 року спричинив тілесні ушкодження битою ОСОБА_7 . На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, ОСОБА_17 заявила, що впізнає особу під № 2, як особу водія автомобіля, який 14.11.2015 року спричинив тілесні ушкодження дерев`яною битою по голові ОСОБА_7 . Ознаки (чи їх сукупність), за якими свідок ОСОБА_17 впізнала особу: по рисам обличчя, зачісці. Як встановлено судом, на фотознімку за № 2 зображений обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 178-180, т. 2).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2016 року слідчий СУ ГУНП в Закарпатській області у приміщенні службового кабінету № 141 СУ ГУНП в Закарпатській області, при денному освітленні у присутності двох понятих, провів пред`явлення для впізнання скріплених печаткою та роздрукованих на принтері фотознімків чотирьох громадян. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_16 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На запитання слідчого свідок ОСОБА_16 відповіла, що зможе впізнати особу водія, який 14.11.2015 року спричинив тілесні ушкодження дерев`яною битою в область голови ОСОБА_7 . На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, ОСОБА_16 заявила, що впізнає особу під № 4, як особу водія автомобіля, який 14.11.2015 року, приблизно о 04.00 год., дерев`яною битою спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Ознаки (чи їх сукупність), за якими свідок ОСОБА_16 впізнала особу: по рисам обличчя, зачісці. Як встановлено судом, на фотознімку за № 4 зображений обвинувачений ОСОБА_5 (а.с. 181-183, т. 2).

Висновком експерта № 1151 від 29.12.2015 року стверджується, що на основі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з врахуванням даних медичної документації, заповненої на його ім`я, відповідно з питаннями, поставленими на вирішення судово-медичної експертизи, експертом встановлено, що на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ділянки вдавлення та пролабування м`яких тканин голови та лівої тім`яної ділянки по периферії підковоподібної форми рубець. Згідно з даними медичної документації із ОКЦНН у нього виявлено: «ВЧМТ. Забій головного мозку II ст. Вдавлений імпресійний перелом скроневої кістки зліва». Виникли вказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії і могли виникнути при конкретних обставинах, які повідомляє потерпілий. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий найбільш ймовірно знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, повернутий передньою лівою поверхнею голови до джерела спричинення тілесних ушкоджень. Виключена можливість, що вищевказані тілесні ушкодження були нанесені собі власноручно або внаслідок вільного падіння потерпілого з висоти власного зросту, оскільки вони є більш характерні для локального удару. По давності виникнення, згідно з даними медичної документації, вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 14.11.2015 року. Дані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою згідно з п. 2.1.3 (б) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 184-187, т. 2).

Висновком експерта № 802 від 01.12.2015 року підтверджується, що кров ОСОБА_7 , 1996 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО (а.с. 188-189, т. 2).

Відповідно до висновку експерта № 830 від 11.12.2015 року кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У сліді на марлевому тампоні (об. № 1), вилученому при огляді місця події, знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у сліді на речовому доказі за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. № 1 виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В. Таким чином, кров у сліді на марлевому тампоні (об. № 1) могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 190-193, т. 2).

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 05.01.2016 року та доданого до нього відеозапису на односторонньому оптичному диску з написом: «Verbatim», «DVD-R 4.7 GB 16 X 120 min» та номером «ZE5788-DVR-J47F4», який упаковано в паперовий конверт, запечатаний та скріплений підписами двох понятих та слідчого, у присутності потерпілого ОСОБА_7 та двох понятих, здійснено огляд матеріального носія та перегляд відеозапису на ньому, скопійованого відповідно до заяви представника розважального закладу «Максимус» з камер зовнішнього спостереження на перехресті вулиць І. Франка, Добролюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус». Об`єктом огляду є односторонній оптичний диск з написом: «Verbatim», «DVD-R 4.7 GB 16 X 120 min» та номером «ZE5788-DVR-J47F4». Об`єктом перегляду є відеозаписи, які знаходяться на матеріальному носієві оптичному диску з написом: «Verbatim», «DVD-R 4.7 GB 16 X 120 min» та номером «ZE5788-DVR-J47F4». За допомогою ПК в приміщенні кабінету № 26 СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області вказаний диск поміщено в DVD-ROM та відкрито через ярлик «Мой копьютер». Згідно з властивостями, обсяг зайнятий інформацією на диску складає 986 МБ. На диску містяться три файли: файл № 1 «NVR_chl_main_0000_0001», який займає 488 МБ; файл № 2 «NVR_chl_main_0001_0040», який займає 5.89 МБ; файл № 3 «NVR_chl_main_0046_0001», який займає 492 МБ. Перегляд файлів проводився за допомогою програми-програвача «КМРlауеr». При перегляді файлу № 1 «OWNLOAD_5000_1001_8», який займає 47,936 МБ, встановлено, що на вказаному файлі зафіксовано перехрестя вулиць І. Франка, Добролюбова та Гленца в м. Ужгороді, поряд із розважальним закладом «Максимус». Відео розпочинається 14.11.2014 року о 02.59.59 годині. На відеозаписі зафіксовано автомобілі, які припарковано на автомобільній стоянці поряд із вказаним розважальним закладом. В період часу до 03.51.58 годин на відеозаписі зафіксовано інформацію, яка для даного кримінального правопорушення значення не має. У вказаній годині до автомобільної стоянки, розміщеної поруч із вказаним закладом, приходить група людей (серед вказаної групи людей, як пояснив ОСОБА_7 знаходився він та його друзі, зокрема ОСОБА_22 , в цей час ОСОБА_21 присів на металеву огорожу, поряд біля нього стали ОСОБА_22 ). О 03.58.46 годин до вказаної автомобільної стоянки під`їжджає автомобіль (за словами потерпілого ОСОБА_7 , який приймає участь при огляді вказаного файлу, що даним автомобілем є транспортний засіб, який під час допиту ним був зазначений, як автомобіль марки «Opel Omega», темно-зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ), який припарковується біля вказаної групи людей. О 03.58.52 годині із салону автомобіля виходить пасажир, який підійшов до вказаної групи людей (за словами ОСОБА_7 вказаним водієм автомобіля є та сама особа, яку він під час проведення впізнання особи за фотознімками ідентифікував, як особа яка вдарила його битою по голові, спричинивши йому тяжку травму). Як пояснив потерпілий ОСОБА_7 , водій даного автомобіля підійшов до вказаної групи людей та запитав хто кинув у його автомобіль недопалок. В результаті чого між ним та водієм виникла розмова, оскільки як пояснив ОСОБА_7 , водій винив у даному його знайомого ОСОБА_21 , однак це відповідало дійсності.) О 03.59.51 годині водій вказаного автомобіля відкриває багажник. О 04.00.00 годині відеозапис закінчується. При перегляді файлу № 2 «NVR_chl_main_0001_0040», який займає 5.89 МБ, встановлено, що на вказаному файлі зафіксовано перехрестя вулиць І. Франка, Добролюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус». Відео розпочинається 14.11.2014 року о 04.00.01 годині та є продовженням попереднього відеозапису. В період до 04.00.40 годин водій та група осіб спілкуються між собою. У вказаний період часу відеозапис закінчується. При перегляді файлу № 3 «NVR_chl_main_0046_0001», який займає 492 МБ, встановлено, що на вказаному файлі зафіксовано перехрестя вулиць І. Франка, Добролюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус». Відео розпочинається 14.11.2014 року о 04.00.41 годині та є продовженням попереднього відеозапису. О 04.01.41 годині водій даного автомобіля знову відкриває багажник та у подальшому о 04.01.56 годині знову закриває багажник та підходить групи осіб. В період до 04.12.30 годин вказані особи спілкуються між собою, та в зазначений час водій сідає в автомобіль. О 04.14.40 годин автомобіль від`їжджає від автомобільної стоянки (за словами ОСОБА_7 до стадіону «Авангард»). О 04.19.03 годині вказаний автомобіль знову повертається та припарковується на попередньому місці автомобільної стоянки. О 04.19.08 годин із салону виходить водій (за словами ОСОБА_7 це той самий водій, який попередньо вів розмову із ним з приводу викинутого на автомобіль недопалку, якого він під час проведення впізнання за фотознімками впізнав), який підходить до ОСОБА_7 та за словами ОСОБА_7 предметом, схожим на биту вдаряє його по голові з лівої сторони. В цей час із салону також виходить пасажир, який у руках тримає предмет, схожий на биту, який за словами ОСОБА_7 вдаряє його друга ОСОБА_21 . В подальшому водій також підходить до ОСОБА_21 та спричиняють йому тілесні ушкодження. О 04.19.44 годині пасажир та водій сідають у салон автомобіля, однак не від`їжджають та о 04.19.55 годин знову виходять із салону та підходять до ОСОБА_7 , де між ними виникає штовханина. О 04.20.40 годин водій та пасажир сідають у салон та автомобіль від`їжджає. Відеозапис закінчується о 04.59.56 годині, однак інформація, яка зафіксована на вказаному відеозаписі інтерес для слідства не представляє (а.с. 203-207, т. 2).

Таким чином, оцінивши у сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 , 14.11.2015 року, приблизно о 04.15 год., на перехресті вулиць І. Франка, Дроболюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус», за попередньою змовою та діючи у групі з невстановленою особою чоловічої статті, вчинив хуліганські дії, в результаті яких заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, а також цього ж дня, приблизно о 04.20 год., ОСОБА_5 , знаходячись за вказаною адресою, предметом, схожим на бейсбольну биту, наніс ОСОБА_7 один удар в область голови, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5, 6, 9, 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року № 10, при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце. Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети. При вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК України можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо вчинення хуліганських дій суд кваліфікує за ч. 4 ст. 296 КК України за кваліфікуючою ознакою хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, суд розцінює як форму захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, і які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у справі, зокрема, послідовними та чіткими показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , який ствердно вказав на вчинення хуліганських дій та нанесення йому удару в область голови предметом, схожим на биту, саме обвинуваченим ОСОБА_5 , показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , письмовими доказами та переглянутими у судовому засіданні відеозаписами з камер зовнішнього спостереження на перехресті вулиць І. Франка, Добролюбова та Гленца в м. Ужгород, поряд із розважальним закладом «Максимус».

Аналізуючи наведені та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК України, передбачає дотримання наступних вимог: належний суб`єкт отримання доказів; законність процесуального джерела доказів; дотримання процесуального порядку отримання доказів; дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

За приписами ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Крім того, суд бере до уваги тільки безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі показання учасників кримінального провадження, а надані ними під час досудового розслідування показання судом до уваги не беруться, і згідно з нормами КПК України вирок суду на них не може ґрунтуватися.

У даному провадженні доводів, які б спростовували надані стороною обвинувачення докази чи викликали сумніви в їх належності та допустимості стороною захисту не наведено.

При цьому жодних обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_7 міг обмовити обвинуваченого ОСОБА_5 стороною захисту не наведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який є молодими за віком, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає: вчинення злочину вперше, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Водночас судом підлягає виключенню зазначена стороною обвинувачення у обвинувальному акті обтяжуюча обставина вчинення злочину групою осіб, виходячи з того, що згідно з ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. У даному випадку дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, де, серед іншого, кваліфікуючою ознакою є вчинення злочину групою осіб, а відтак, суд не визнає обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину групою осіб.

Разом з тим, суд ураховує й те, що обвинувачений відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Згідно із заявою потерпілого ОСОБА_7 від 29.11.2018 року, справжність підпису у якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_23 29.11.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 675, ОСОБА_7 підтвердив, що 14.11.2015 року йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень. Від ОСОБА_5 він отримав відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування у добровільному порядку у розмірі 2000 доларів США, що станом на день складення ним цієї заяви становить 56000 грн. Сума відшкодування відповідає розміру завданої йому шкоди. З урахуванням викладеного, даною заявою він підтверджує, що не має будь-яких претензій до ОСОБА_5 щодо шкоди, яку йому завдано внаслідок вищевказаного випадку. У зв`язку із вищевикладеним та у зв`язку із їх примиренням із ОСОБА_5 , заявляє про відсутність з його боку бажання щодо його кримінального покарання та висловлює своє побажання щодо закриття даної кримінальної справи (а.с. 122, т. 2).

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року (заява № 37568/97) Європейський суд з прав людини зазначив, що: «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд бере до уваги, що дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03) від 12.01.2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, який має на утриманні неповнолітню дитину, вперше вчинив злочин, відсутність обставини, що обтяжують покарання, а також відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого та відшкодування потерпілому завданої шкоди внаслідок протиправних діянь, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкцій, визначених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Суд зазначає, що сам факт невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не є безумовною підставою для призначення йому реального покарання у виді позбавлення волі і жодним чином не свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (а.с. 170-172, т. 1), слід залишити без розгляду.

Крім того, представником потерпілого до суду подано клопотання про повернення судового збору, яке мотивовано тим, що 10.08.2017 року потерпілим ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження було подано позовну заяву до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач внаслідок протиправних дії отримав тілесні ушкодження та його визнано особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Незважаючи на це, позивач помилково сплатив судовий збір у розмірі 2251 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону У раїни «Про судовий збір» просить повернути позивачеві ОСОБА_7 вказану суму сплаченого судового збору.

Як встановлено судом, при зверненні з позовом до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, потерпілим ОСОБА_7 було сплачено суму судового збору в розмірі 2250 грн., що підтверджується дублікатом квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» за № 0.0.566621077.1 від 13.06.2016 року, однак згідно з п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що сума сплаченого судового збору у розмірі 2250 грн. підлягає поверненню ОСОБА_7 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування та під час судового провадження було обрано у виді домашнього арешту. Строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом закінчився та у подальшому не продовжувався, а відтак ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту припинила свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу не надходило.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Судовий збір у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень, сплачений згідно з квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» за № 0.0.566621077.1 від 13.06.2016 року на р/р НОМЕР_2 , МФО 812016, повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1