Справа № 199/1430/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001119, який надійшов з прокуратури Дніпропетровської області, у відношенні ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою на 60 днів. яке обґрунтовує тим, що обвинувачений підозрюється у вчинені тяжкого злочину, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора, просили суд відмовити у його задоволенні та заявили власне клопотання про заміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі домашній арешт, так якобвинувачений не має наміру переховуватися від суду. Обвинуваченому немає необхідності перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином. Вважають, що відсутні визначені законом ризики і є всі підстави для звільнення ОСОБА_6 під варти, оскільки останній має на утриманні двох неповнолітніх дітей, своє власне житло у місті Дніпрі.

Прокурор та потерпілий заперечували проти заміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при продовженні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про вчинення обвинуваченим, який не має реєстрації в місті Дніпрі, у стані алкогольного сп`яніння необережного тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, після чого з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, який у теперішній час представляє велику суспільну небезпеку та є актуальним питанням у суспільстві, об`єктом якого є безпека руху, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я людей, за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого, є достатні підстави вважати реальною наявність мети продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення обвинуваченим від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, здійснення тиску на потерпілого та свідків, скоєння інших злочинів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , користуючись своїми процесуальними правами себе визнав винуватим частково та погодився дати суду покази після дослідження всіх доказів, які будуть надані сторонами, тому на теперішній час не відомо щодо його позиції по справі, оскільки решта свідків недопитана та не досліджені письмові докази.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, в кожному випадку, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, суд, перевіряючи підстави утримання обвинуваченого під вартою, не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ґрунтуючись, окрім вищенаведених обставин, і на характері пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке у теперішній час становить велику суспільну небезпеку та виправдовує перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Обґрунтування стороною захисту про відмову прокурору щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання домашнього арешту, оскільки обвинувачений має дітей та власне житло у місті, судом не приймається з огляду на вищевикладені ризики, характер висунутого обвинувачення, поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, велику суспільну небезпеку злочину, та відсутність підтверджуючих правовстановлюючих документів на житло.

З урахуванням того, що злочином, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , спричинено загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому застави як запобіжний захід.
Керуючись ст.ст.331, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Поляна, Чаплинського району, Херсонської області - у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 липня 2019 включно.
Відмовити в задоволенні клопотання стороні захисту щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання, а потерпілому для відома.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя: ОСОБА_1