Справа № 738/1711/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/680/19
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

його представника адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 18 липня 2016 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2019 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину 2003 року народження, працює інженером - електроніком з ЕОЕ 111 категорії об`єкту ТРЛК-5 служби СНС, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років виправних робіт з відрахуванням двадцяти відсотків із суми заробітку в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 12 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 17 448 грн 60 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 18 липня 2016 року, близько 17 години 45 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Рено Сандеро», державний номерний знак НОМЕР_1 під часу руху по вул. Бахмацькій в с. Тиниця Бахмацького району Чернігівської області в напрямку центра с. Тиниця, на порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого наїхав на велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався попереду в попутному напрямку ближче до правого краю проїзної частини, та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівого плеча, відкритого перелому лівої ліктьової кістки з двома забійними ранами на лівому лікті та забійної рани лівого стегна, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали розлад здоров`я на термін більше трьох тижнів.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин справи та кваліфікацію злочину, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з обвинуваченого на його користь 1 593, 86 грн витрат на проїзд, 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 14 800 грн витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при обранні виду і строку покарання суд першої інстанції не врахував відсутність каяття та критичного ставлення до вчиненого з боку обвинуваченого, небажання спокутувати свою провину перед потерпілим, відсутність прагнення до відшкодування моральних збитків.

Зменшуючи розмір моральної шкоди, суд не прийняв до уваги характер його фізичних страждань та переживань у зв`язку із одержаними травмами. Досудове розслідування та суд тривають більше трьох років і за цей час обвинувачений перед ним не вибачився, а в судовому засіданні намагався всю вину перекласти на нього.

Витрати на правову допомогу становлять 14 800 гривень, що підтверджено квитанціями до прибуткових касових ордерів, проте з невідомих підстав та без жодного обґрунтування судом стягнута сума тільки 12 000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_6 до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги та подав клопотання про звільнення його від покарання у зв`язку з амністією.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу про посилення покарання, збільшення розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнення витрат на проїзд, заперечували проти клопотання обвинуваченого про застосування амністії, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги потерпілого та просили про задоволення клопотання про застосування амністії, прокурора, який не погодився з доводами потерпілого про посилення покарання та покладався на розсуд суду у збільшенні розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, не заперечував проти застосування амністії щодо обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 від поданої апеляційної скарги, в якій оспорював фактичні обставини справи, до початку апеляційного розгляду справи, відмовився і подав клопотання про звільнення його від покарання по амністії, з нереабілітуючих підстав, а тому висновки суду про його винуватість як водія транспортного засобу в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвели до заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , ніким не оспорюються і в апеляційному порядку не перевіряються.

Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку щодо кожного обвинуваченого, керуючись вимогами ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, невеликої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, зайнятий суспільно-корисною працею, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків похилого віку, а тому призначення йому покарання за інше бачення обставин події дорожньо-транспортної пригоди, найбільш суворого із чотирьох видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст. 286 КК України, суперечитиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Крім того, ОСОБА_6 має сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і як батько неповнолітньої дитини підпадає під амністію за Законом України «Про амністію у 2016 році». Відмовившись від апеляційної скарги, обвинувачений погодився з вироком суду і визнав себе винуватим. На виконання вироку суду направив на адресу потерпілого поштовий переказ на суму 10 000 грн, що свідчить про його каяття та усвідомлення провини.

Для застосування закону про амністію необхідна тільки згода особи, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, усна чи письмова, заперечення потерпілого, його представника чи прокурора до уваги не приймаються, що прямо передбачено ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зменшуючи розмір моральної шкоди до 10 тисяч гривень, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, глибину фізичних та психологічних страждань, пов`язаних з неможливістю тривалий час вести звичний спосіб життя через травмування руки. Потерпілий відчував незручності при одяганні, в побуті, не міг користуватися велосипедом при поїздці на дачу, де тримав господарство, а після травми не міг його належно обслуговувати.

Колегія суддів вважає, з урахуванням середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які потерпілий отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, фізичного болю, якого він зазнав під час лікування, погіршення здібностей потерпілого до виконання фізичної роботи та часткового позбавлення можливості їх реалізації, з урахуванням необережної форми вини обвинуваченого, збільшити розмір моральної шкоди до 20 тисяч гривень.

За правилами ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально-підтверджені процесуальні витрати, до яких віднесені витрати потерпілого на правову допомогу.

Згідно наданих квитанцій до прибуткових касових ордерів, потерпілий ОСОБА_8 на правову допомогу витратив 14 800 гривень, тоді як судом зменшена сума 12 000 гривень, без наведення мотивів прийняття такого рішення.

Відмовляючи в стягнення витрат на проїзд потерпілого громадським транспортом в сумі 1593 грн. 86 коп. від місця проживання до господарства, яке потерпілий доглядав в с. Тиниця, суд обґрунтовано вказав, що ці витрати не є прямою матеріальної шкодою від дій обвинуваченого. Матеріальну шкоду, в тому числі і за пошкодження велосипеда потерпілому ОСОБА_8 відшкодувала страхова компанія.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу змінити. Збільшити суму відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 14 800 грн. витрат на правову допомогу, а всього 34 800 ( тридцять чотири тисячі вісімсот) гривень.

Від поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 відмовився.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, на підставі п «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити від основного та додаткового покарання, призначеного вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2019 року, по амністії як батька неповнолітньої дитини.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14