Справа № 539/3478/19
Провадження № 1-кп/539/397/2019
ВИРОК
Іменем України
07 листопада 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лубни, Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, не працюючої, не заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
14.05.2019, приблизно о 17 годині, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ» державний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїжджій частині в районі перехрестя вулиць Садової та Олександрівської м.Лубен Полтавської області в напрямку Лубенської ЗОШ №2. Проїжджаючи вказане перехрестя, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною розміткою, не прийняла своєчасно заходів щодо зменшення швидкості та зупинки, допустила неуважність , не переконалась належним чином, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого своїми діями створила небезпеку і допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , котрий перетинав проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, керованого ОСОБА_4 , по нерегульованому пішохідному переходу.
Вказаними діями водій ОСОБА_4 грубо порушила вимоги п.18.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, хоча мала можливість та повинна була їх виконувати. Зазначений пункт «Правил дорожнього руху України» означає:
П.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу , на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою лівого скакового суглобу, закритого епіфізіолізу (перелому росткової зони) зовнішньої кісточки лівої гомілки, ділянки пігментації рила правої підвздошної кістки, що є наслідком загоювання садна, і які, згідно висновку експерта №136 від 23.08.2019, за результатами проведеної судово-медичної експертизи, по ступеню тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий (більш ніж 21 день) розлад здоров`я.
Згідно висновку експерта №392 від 06.08.2019, за результатами проведеної автотехнічної експертизи в описаній вище дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам п.18.1 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно-небезпечними наслідками.
В умовах даної пригоди водій ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом виконання вимог п.18.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у неї не було будь-яких перешкод, котрі б не дозволили їй виконати вимоги даних пунктів Правил.
Під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Виходячи з того, що обвинувачена винуватою себе визнала у повному обсязі за інкримінованим злочином, дала суду показання, які є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження, суд, переконавшись у правильному розумінні учасниками процесу змісту обставин справи та наслідків недослідження всіх доказів по справі, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважає достатнім обмежитися допитом обвинуваченої, потерпілого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.
Потерпілий ОСОБА_5 , допитаний в присутності законного представника, пояснив, що того дня, коли сталася аварія, він із братом йшли із школи додому. Коли він ступив на дорогу, то відчув як його вдарила машина. Перед тим як переходити дорогу він подивився спочатку наліво, потім направо.
Законний представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позовну заяву. Зауважила, що дитина пережила сильний емоційний стрес, до теперішнього часу побоюється переходити дорогу. Коли у дитини нога була у гіпсі, то їй доводилося носити його на руках на п`ятий поверх, вдома ОСОБА_8 вимушений був пересуватися на колінках. На свято останнього дзвоника дитину також возили з гіпсом. Також при аварії був пошкоджений мобільний телефон, ремонту він не підлягає. Просила задовольнити позов в повному обсязі.
Суд констатує, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена повною мірою, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинуваченою вчинено злочин, який віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря-невролога, лікаря-психіатра не перебуває, має двох дітей, 2013 та 2019 років народження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину в стані вагітності.
Обставини, які обтяжують покарання згідно із ст. 67 КК України відсутні.
Згідно досудової доповіді Лубенського МРВ пробації філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 05.11.2019 року ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення середній, тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення криміногенних факторів. Виправлення без позбавлення або обмеження волі не може становити небезпеку для суспільства ( у тому числі окремих осіб).
Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Зважючи на те, що ОСОБА_4 має на утриманні двох малолітніх синів, меншому з яких два місяці (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ), суд вважає за можливе розстрочити сплату штрафу строком на 10 місяців рівними частинами.
Крім того, враховуючи, що потерпілою особою є малолітня особа, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що на думку суду, у повному обсязі буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України.
Підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.
Судові витрати пов`язані із залученням експерта слід стягнути з обвинуваченої.
Законним представником потерпілого ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн., матеріальну шкоду за пошкодження телефону в розмірі 1500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З положень ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху малолітньому ОСОБА_5 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При цьому, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 надані нею під час судового розгляду, та доводи, викладені нею у якості обґрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, а також пояснення обвинуваченої і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в результаті скоєного злочину потерпілий дійсно зазнав моральних, душевних страждань та потребує часу на відновлення свого психоемоційного стану.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди на суму 15 000,00 грн.
В той же час не підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.
Вирішуючи питання про стягнення з цивільного відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує приписи ч. 3 ст. 137 ЦПК України, згідно яких для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суду надано квитанцію № 22-09/19 від 22.09.2019 р. про сплату ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 за участь у кримінальному провадженні у прокуратурі та Лубенському міськрайонному суді 5000 грн. В зв`язку із тим, що ОСОБА_6 суду не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не підлягають стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь цивільного позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Керуючись ст.ст. 128, 349,370,373,374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу на 10 місяців із сплатою по 340 (триста сорок) гривень щомісячно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму 1256 гривень 08 копійок процесуальних витрат за проведення судової автотехнічної експертизи №392 від 06.08.2019 року.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в особі його законного представника ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 15 (п`ятнадцять) тисяч гривень.
В іншій частині цивільного позову - відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокуророві.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1