Справа № 473/3723/19
Номер провадження1-кп/473/359/2019
Категоря: ч.2 ст.309 КК України
ВИРОК
іменем України

"08" листопада 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, освіта професійна технічна, сімейний стан не одружений, на утриманні дітей не має, не працює, має інвалідність третьої групи за загальним захворюванням, зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1. 11.10.1985 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.140 КК України до 02 років 06 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.46 1 КК України в редакції 1960 року з відстрочкою виконання вироку на 02 роки,

2. 17.10.1986 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.140, ст.43 КК України в редакції 1960 року до 03 років 06 місяців позбавлення волі,

3. 25.02.1993 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.229 6 КК України в редакції 1960 року до 02 років позбавлення волі,

4. 16.04.1998 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.229 6 КК України в редакції 1960 року до 02 років позбавлення волі,

5. 28.03.2000 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.229 6 КК України в редакції 1960 року до 03 років позбавлення волі,

6. 04.09.2003 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.309 КК України до 03 років позбавлення волі,

7. 24.10.2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 07 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного йому на праві приватної власності, звільненого з місця відбування основного покарання 17 липня 2015 року за відбуттям строку основного покарання,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

В третій декаді травня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 зірвав гілки рослини роду коноплі з суцвіттям, які росли в вазонах в приміщенні лоджії за місцем його мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , тим самим придбав їх, які в подальшому переніс до приміщення балкону, де висушив та зберігав без мети збуту. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 з частини вищевказаних гілок рослини, за допомогою пальців рук подрібнив висушені листя, і таким чином виготовив наркотичний засіб, який вживав шляхом паління, через саморобний пристрій, що складається з двох фрагментів полімерних пляшок та ковпачку насадки.

29 липня 2019 року в період часу з 15 години 46 хвилини по 16 годину 52 хвилини в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 , де мешкає обвинувачений ОСОБА_6 , працівниками поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області в приміщенні балкону було виявлено та вилучено два фрагменти полімерних пляшок і шість ковпачків, на яких виявлено нашарування екстракту канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою у висушеному стані 0,4754 грамів.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даного злочину при викладених вище обставнах, він погодився з видом та кількістю наркотичного засобу, який був вилучений у нього 29 липня 2019 року, коли працівниками поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області був проведений обшук квартири, де він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_6 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпеку та дані про його особу.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що за місцем проживання він характеризується задовільно, мешкає із матір`ю яка є особою похилого віку, він не одружений, на утриманні дітей не має, не працює, має інвалідність третьої групи за загальним захворюванням, перебуває на диспансерному обліку лікаря нарколога комунального некомерційного підприємства «Вознесенська багатопрофільна лікарня» з діагнозом синдрому залежності від опіоїдів, знаходиться в програмі ЗПТ метадоном з 2017 року, на диспансерному обліку лікаря психіатра не перебуває, має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, із яких остання судимість за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також чотири непогашені судимості за вчинення злочинів в сфері обігу наркотичних засобів. /а.к.п. 38 54/.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості розділу ХІІІ Особливої частини КК України у сфері обігу наркотичних засобів, наявність обставини, що пом`якшуює покарання, а також відсутність обставин за обвинувальним актом, які б обтяжували йому покарання. Крім того при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом враховується позиція сторони захисту, стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , при якій захисник та обвинувачений вважали за можливе призначити основне покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 міг би бути звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Веховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті /санкцією частини статті/ Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вказані вище вимоги кримінального закону стороною захисту при обґрунтуванні можливості призначення основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , із застосуванням вимог ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 міг би бути звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, не дотримані.

Наявність низки непогашених судимостей за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також за злочини в сфері обігу наркотичних засобів, за які обвинувачений ОСОБА_6 відбував покрання в місцях позбавлення волі, та знову вчинив злочин в сфері обігу наркотичних засобів на грунті наркоманії, після звільнення з місця позбавлення волі до погашення останньої судимості, на переконання суду, жодним чином не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання.

Посилання сторони захисту на те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_6 не зможе відбувати основний вид покарання в виді позбавлення волі, так як він має інвалідність третьої групи за загальним захворюванням та проходить курс лікування залежності від опіоїдів в лікувальному закладі та знаходиться в програмі ЗПТ метадоном з 2017 року, суд вважає не спроможними. Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які засуджені до позбавлення волі та відбувають покарання в місцях позбавлення волі. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і в Державних установах Міністерства юстиції України, якими є виправні колонії, в яких державою створюються умови для ефективного і доступного для ув`язнених медичного обслуговування, в тому числі і тим, які мають наркотичну або алкогольну залежність.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, його наслідки та інші обставини, врахувавши думку прокурора, яка просила призначити основне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 без іспитового строку випробування, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 повинно бути призначено основне покарання в виді позбавлення волі, відповідно до мінімальної межі для даного виду покарання, встановленого санкцією ч.2 ст.309 КК України.

Суд вважає, що даний вид основного покарання в виді позбавлення волі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не знаходить підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить також із змісту досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства, в тому числі і окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_6 /а.к.п. 18 20/, а також із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України. /а.к.п. 36, 37/.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. /а.к.п.29/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання в виді 02 /двох/ років позбавлення волі.

Строк відбування основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з дня його взяття під варту, після звернення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року до виконання після набрання ним законної сили.

Речові докази за кримінальним провадженням: екстракт канабісу загальною вагою 0,4754 грамів, який нашаровано на поверхні фрагментів полімерних пляшок та шести ковпачків насадок, канабіс загальною масою 0,4412 грамів, а також рослинну масу, яка представляє суміш подрібнених частин рослин роду коноплі та тютюну загальною масою 1,308 грамів, які відповідно до квитанції з порядковим номером №1/61 поміщені до сейф пакунку номер №4158757 та зберігаються в камері збереження речових доказів Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Судову витрату, яка документально підтверджена в судовому засіданні, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особі Вознесенського УК, р/р UA6014007, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України /ЕАП/, МФО банку: 899998, код класифікації доходів бюджету: 21081100: - 1413 /одну тисячу чотириста тринадцять/ гривень 09 копійок за проведення судової експертизи №1166 від 20 серпня 2019 року за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1