Провадження №11-кп/801/1020/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у кримінальному провадженні № 0003586 по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Ата-су Жана-Аркинського району Карагандинської області Республіки Казахстан, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника : ОСОБА_10
обвинуваченої: ОСОБА_8 .
В с т а н о в и в:

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 26.06.2019 року змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченої на ч.1 ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті.

Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просила вирок відносно неї змінити в частині призначеного покарання у звязку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України, зменшити термін покарання.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області 26.06.2019 року визнано винуватою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі з 14.09.2018 по дату набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_8 08.09.2018 близько 21.00 год. перебувала разом із своїм братом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у приміщенні житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , де останні разом розпивали алкогольні напої. В цей час, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних відносин, які тривали впродовж декількох останніх років.
Під час цієї сварки ОСОБА_8 взяла з кухні побутовий ніж та разом із ним увійшла до житлової кімнати, в якій знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи можливість настання смерті ОСОБА_11 внаслідок своїх подальших дій, тримаючи в руці вищевказаний ніж, підійшла зі спини до брата, який сидів за столом, та обхопивши однією рукою його за шию, нанесла ножем, який тримала в іншій руці, один удар в ділянку розташування життєвоважливих органів праву половину грудної клітини, та після цього вийшла із кімнати.
В подальшому, ОСОБА_11 було надано медичну допомогу у вигляді оперативного втручання, однак внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01.10 год., останній помер у реанімаційному відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова.
Згідно із висновком експерта № 820, внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_11 отримав проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується наявністю рани на передній поверхні правої клітки ранового каналу, що проходить спереду назад, згори донизу та зліва направо, стінки якого утворені м`якими тканинами грудної клітки, верхньою долею правої легені, крайовим ушкодженням верхньої порожнистої вени, перикардом та правим вушком серця.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що судом не дотримано роз`яснень п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року при ухвалені вироку, не в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, невірно визначено особу обвинуваченої, як особу похилого віку та призначено покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, що є підставою для скасування через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України.
Невірно судом особу обвинуваченої визнано особою похилого віку, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» обвинувачена не є особою похилого віку, так як не досягла пенсійного віку визначеного ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Призначаючи покарання суд першої інстанції взяв до уваги помякшуючу обставину, а саме відшкодування завданих збитків та призначив мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.
Призначена судом мінімальна міра покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню суспільної небезпечності злочину, особі обвинуваченої, яка у вчиненому не розкаялася та не надала критичної оцінки своїй поведінці, що свідчить про неможливість досягнення мети покарання.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовано тим, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим підлягає зміні з підстав неповноти судового слідства і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження у звязку з тим, що в ході досудового розслідування, судового слідства та під час винесення вироку мали місце істотні порушення вимог кримінального процесуального та кримінального закону.
Захисник вказує, що обставини вчинення злочину, що підлягають обов`язковому доказуванню та мають кваліфікуюче значення у вироку суду грунтуються виключно на припущеннях та не містяться у в мотивувальній частині вироку, зокрема щодо кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України.
Судом не було враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 заперечили умисел на позбавлення життя.
Суд не врахував ряд обставин, які підтверджують відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого, те, що потерпілий був конфліктною людиною, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 вийшла в іншу кімнату, дізнавшись про необхідність надання медичної допомоги намагалась її надати, хоча за наявності умислу мала реальну змогу позбавити життя останнього.
Як доказ обгрунтування кваліфікації дій обвинуваченої у вироку суду зазначено висновок судово-медичної експертизи №820 від 27.09.2018 року, однак на вирішення експерта не ставилося питання про можливість отримання вказаних ушкоджень при обставинах зазначених обвинуваченою та свідком та продемонстрованих під час слідчого експерименту, тому висновок суду з цього приводу є сумнівним та виключно грунтується на припущеннях.
Окрім того, стороною обвинувачення не було вжито заходів щодо виклику експерта для тлумачення вказаного висновку або ж ініціювання питання про проведення додаткової експертизи з урахуванням показів свідка щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень.
Таким чином, вирок суду відносно ОСОБА_8 підлягає зміні в частині перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої мотивовано тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її щире каяття, як пом`якшуючу обставину, тому просить призначити їй покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України.
Вказує, що скоєне вчинила ненавмисно, ОСОБА_11 часто зловживав спиртними напоями, був раніше судимий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неодноразово вчиняв конфліктні ситуації , ображав, погрожував їй фізичною розправою, неодноразово виганяв з дому.
Обвинувачена ОСОБА_8 просила взяти до уваги покази потерпілого ОСОБА_13 , а також той факт, що відеовідтворення проводилося без її участі, що є порушенням її конституційних прав, а за участі свідка ОСОБА_12 , який не міг правдиво відтворити все те, що відбувалося в момент конфлікту, оскільки перебував у стані алкогольного спяніння.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання і наявність обставин, що помякшують покарання Вінницький міський суд призначив суворе покарання, яке підлягає пом`якшенню.

Обвинувачена ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та задоволити апеляційні скарги її та захисника.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив задоволити, заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , обвинувачену ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження № № 0003586, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В інтересах виконання завдань кримінального провадження суд апеляційної інстанції може відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України перевірити рішення суду першої інстанції і при прийнятті рішення вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Перевіривши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що юридична оцінка дій обвинуваченої ОСОБА_8 є неправильною.
При цьому апеляційний суд погодився із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи, тому не вбачав підстав, враховуючи також відсутність клопотань, для безпосереднього дослідження доказів .
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції дослідив усі можливі докази із дотриманням вимог ст. 23 КПК України, безпосередньо дослідивши докази.
Суд апеляційної інстанції погоджується з усіма доказами, на які суд посилався у вироку, вважає за можливе в межах фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, використавши результати оцінки ним доказів зробити правовий висновок щодо злочину, вчиненого ОСОБА_8 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції проаналізував та оцінив в сукупності з іншими доказами, покази обвинуваченої ОСОБА_8 , яка заперечувала умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , пояснювала, що 08.09.2018 року між нею та ОСОБА_11 мав місце конфлікт.
Після конфлікту останній, продовжуючи висловлюватися нецензурними словами на її адресу, пішов до своєї кімнати . Вона зайшла в кімнату з ножем та ковбасою, щоб нарізати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ковбаси. Після її запитання брат почав вставати з-за столу, однак вона його посадила, натиснувши рукою на плече. В цей момент ОСОБА_11 штовхнув її за плече і вона на нього впала, вдаривши його один раз ножем ненавмисно.
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду дав пояснення, щодо обставин, які мали місце 08.09.2018 року, які узгоджуються з його показами під час проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 року в частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , вказуючи, що між обвинуваченою та ОСОБА_11 мав місце конфлікт, під час якого ОСОБА_14 схопила правою рукою ОСОБА_15 за шию, лівою зробила розмах та він помітив в руці ніж.
З показів обвинуваченої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 під час судового розгляду вбачається, що маючи реальну змогу в разі наявності умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 , довести свої дії до кінця та позбавити останнього життя , обвинувачена ОСОБА_8 після нанесення удару ножем закрилась у своїй кімнаті , і коли ОСОБА_12 повідомив про необхідність викликати швидку допомогу, вона за відсутності свідка намагалась надати допомогу ОСОБА_11 .
Покази свідка ОСОБА_12 , щодо обставин та механізму нанесення удару ножем ОСОБА_8 ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_16 щодо пояснень свідка ОСОБА_12 та відтворення ним подій 08.09.2018 року під час слідчого експерименту за участі статиста узгоджуються між собою, висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 820 від 27.09.2018 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується наявністю рани на передній поверхні правої клітки, раннового каналу, що проходить спереду назад, згори до низу та зліва направо, стінки якого утворені м`якими тканинами грудної клітки, верхньою долею правої легені, крайовим ушкодженням верхньої порожнистої вени, перикардом та правим вушком серця. Смерть ОСОБА_11 настала від вказаного проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів. Між проникаючим колото-різаним пораненням правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів та смертю ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок. Виявлене проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів у ОСОБА_11 виникло в результаті ударної дії гострого леза колючо-ріжучого предмету, по типу ножа, що підтверджується прямолінійною формою рани, з рівними краями, одним гострим, іншим - П-подібним кінцями, а також переважанням глибини рани над її шириною.
Вказане проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів у ОСОБА_11 згідно п.2.1.З. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» належить до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_11 етилового та інших спиртів не виявлено, що свідчить про його тверезий стан на час констатації смерті (10.09.18 р. о 1:10 год.).
Згідно висновку № 185 від 05.11.2018 року при дослідженні одягу ОСОБА_11 на переді фуфайок у верхній частині зліва виявлено пошкодження (на фуфайці чорного кольору одне, фуфайці сірого кольору два), що мають ознаки колото-різаних, утворених дією плаского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, який мав обушок П-подібного перетину з добре вираженими ребрами та гостре лезо. Не виключається можливість спричинення цих пошкоджень клинком наданого на дослідження ножа. На куртці пошкоджень не виявлено.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується і вважає, що установлені судом першої інстанції обставини, результати оцінки судом доказів у справі дають підстави для іншого правового висновку щодо вчинення ОСОБА_8 злочину.
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою кожного доказу за ознаками допустимості, належності, достовірності, а сукупності- за ознакою достатності та взаємозв`язку.
Відповідно ч.1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ( 2341-14 ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Під час судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , за наявності конфлікту через тривалі неприязні стосунки ,зайшла у кімнату брата з ножем, підійшла до нього зі спини, однією рукою обхопила його за шию , а другою нанесла удар в ділянку правої половини грудної клітини, тобто в життєвоважливий орган, після чого вийшла у іншу кімнату.

Дії ОСОБА_8 свідчать про відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 , оскільки за наявності умислу на позбавлення життя обвинувачена мала реальну можливість його реалізувати, так як ОСОБА_17 погіршився і сторонні особи були відсутні, вона ж намагалася надати допомогу шляхом надання лікарських засобів.

Зазначене та сукупність всіх обставин вчиненого діяння, спосіб , знаряддя злочину, характер та локалізація тілесного ушкодження ,яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 820 від 27.09.2018 року виникло в результаті ударної дії гострого леза колото ріжучого предмету по типу ножа, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та перебуває у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_11 , поведінка обвинуваченої та її брата, між якими мав місце конфлікт через тривалі неприязні стосунки, про що пояснював потерпілий ОСОБА_13 свідчать про те, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, а щодо смерті ОСОБА_11 мала місце необережність.
На думку суду апеляційної інстанції встановлені обставини справи вказують на те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 охоплюються диспозицією ч.2 ст. 121 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, формулюючи у вироку обвинувачення, визнане судом доведеним, суд першої інстанції фактично виклав обставини, які вказують на вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_11 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України .
Враховуючи презумпцію невинуватості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікації вчиненого обвинуваченою ОСОБА_8 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України.
Суд апеляційної інстанції відповідно п.2 ч.1 ст. 408 КПК України змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника, обвинуваченої щодо наявності підстав для кваліфікації дій як убивства через необережність спростовуються матеріалами кримінального провадження, є належним чином необгрунтованими.
Статтею 119 ч.1 КК України передбачена відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.
У всіх випадках кваліфікації скоєного за ст. 119 КК України необхідно встановити, чи повинен був і чим міг винний передбачити настання смерті потерпілого, що не було встановлено під час розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченій ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України з урахуванням ступеня тяжкості, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наслідків вчиненого, особи ОСОБА_8 , яка раніше не судима, згідно характеристики № 1296 від 25.09.2018, виданої квартальним комітетом «Поділля» асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці, за час проживання за вказаною адресою скарг від сусідів будинку, родичів, з національної поліції про порушення громадського спокою та неналежну поведінку до квартального комітету «Поділля» не надходило, згідно довідки №1295 від 25.09.2018 виданої квартальним комітетом мікрорайону «Ясний» Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці на вимогу Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, пров. Привокзальний, 9/2 проживають: ОСОБА_8 , 1965 р.н., ОСОБА_18 , 1984 р.н., (дочка), ОСОБА_19 , 2005 р.н. (онук), ОСОБА_20 , 2014 р.н. (онучка), наявність обставини, яка відповідно ст. 66 КК України помякшує покарання добровільне відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо наявності підстав для застосування ст. 69 КК України суд апеляційної інстанції не приймає.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 вказує на щире каяття.
Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду щире каяття не знайшло свого підтвердження, що було враховано при прийнятті рішення відносно ОСОБА_8 .
Таким чином, відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.
За вищевикладених обставин, апеляційна скарга прокурора також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора, захисника, обвинуваченої.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 щодо ОСОБА_8 змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченої.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Ухвала на підставі ч. 4 ст. 532 КПК України набирає законної сили з дня проголошення
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу: Суддя: