Справа № 183/5839/17
№ 1-кп/183/237/19
В И Р О К
іменем України

22 травня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000338 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитрів Донецької області, громадянина України, маючоговищу освіту, розлученого, приватного підприємця,проживаєпо АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

22січня 2016 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №15 військовослужбовця за контрактом солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та наказом №4-РС від 21.01.2016 р.призначено на посадукулеметника 1 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйонувійськовоїчастиниА1126, яка дислокується в АДРЕСА_2 . В подальшому 14.03.2016 р. наказом командира військової частини НОМЕР_2 за № 16-РС солдата ОСОБА_3 переведено на посаду старшого оператора 1 протитанкового відділенняпротитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно-десантного батальйону. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 17-РС від 18.03.2016 р. солдату ОСОБА_3 присвоєно військове звання старший солдат.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 р. в Україні діє особливий період.

03жовтня2017 р.старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 23жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_2 та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що залишив частину для допомоги своїй бабусі у заготівлі дров на зиму.23.10.2017 р. самостійно прибув до військової частини. У скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють вищенаведені обставини та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальногоправопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченомусуд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, однак не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має неповнолітню дитину ОСОБА_5 2015 року народження.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, з`явлення із зізнанням.Також суд враховує участь ОСОБА_3 в антитерористичній операції по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд, виходячи з поняття покарання та його мети, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Однак з огляду на досліджені обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі, та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 249, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуванняпокарання з випробуванням строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.

Копії вироку видати обвинуваченому, прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1