ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
підсудного ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000678 від 07.11.2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого:

- вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2014 року за ч.5 ст. 185 КК України до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має двох неповнолітніх дітей, працюючого підсобником у ТзОВ «Будівельне підприємство «ЕСПО» м. Івано-Франківськ, військовозобов`язаного, раніше не судимого, -
У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2019 року захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисник

ЄУНСС №718/2675/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.3 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України
Провадження №11-кп/822/391/19 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05.12.2014 року та визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього особистого майна.
У строк відбування призначеного покарання зараховано строк перебування ОСОБА_9 під вартою з 07.11.2017 року по 22.11.2017 року (16 днів) та остаточно до відбування покарання визначено строк 7 (сім) років 5 (п`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Строк відбування ним покарання обраховано з моменту звернення до виконання вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05.12.2014 року.
Повернуто заставодавцю ОСОБА_7 внесену згідно квитанції Шевченківського відділення Чернівецької філії Приватбанку за № 0.0.900318671.1 від 22.11.2017 року суму застави у розмірі 128000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень.
ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Зараховано у строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою з 07.11.2017 року по 17.11.2017 року (11 днів) та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів. Строк відбування ним покарання обраховано з моменту звернення вироку до виконання.
Повернуто заставодавцю ОСОБА_11 внесену згідно квитанції Івано-Франківського відділення №2 Івано-Франківської філії Приватбанку за №0.0.895180985.1 від 17.11.2017 року суму застави у розмірі 128000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1731,80 гривень у відшкодування вартості проведених Чернівецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України експертиз.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5734,55 гривень у відшкодування вартості проведених Чернівецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України експертиз.
Вирішено питання речових доказів.

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій вчинених останнім, не погоджується з ухваленим вироком в частині призначеного покарання її підзахисному, вважає його несправедливим внаслідок суворості та таким, що підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 визнав повністю, розповів суду про обставини, які він достеменно пам`ятає, чим підтвердив викладені в обвинуваченні обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Стверджує, що судом повністю проігноровано вимоги чинного законодавства та не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину й особу обвинуваченого, а також зазначено у вироку, що обставин, які б пом`якшували покарання судом не встановлено.

Вказує, що з досліджених в судовому засіданні даних про особу її підзахисного ОСОБА_9 встановлено, що він позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утримання двох неповнолітніх дітей та є інвалідом ІІІ групи.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є незаконним внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Під час судового засідання ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнавав, оскільки у змову з ОСОБА_9 не вступав, про вчинення крадіжки стало відомо після затримання працівниками поліції. Ніякого відношення до крадіжки він не мав. Зброї та боєприпасів він ніколи не мав, не придбавав, не зберігав. Вилучені у нього грошові кошти, є його особистими.

Стверджує, що висновки суду викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.

Вказує, що судом не прийнято до уваги показання ОСОБА_6 , які, зокрема, підтверджуються протоколом затримання від 07.11.2019, згідно якого жодних речей, які б вказували на причетність останнього до вчинення крадіжки, виявлено не було. Щодо вилучених грошових коштів, номінал купюр яких не відповідає тим, що вказані потерпілими, ОСОБА_6 вказував, що то є його власні грошові кошти на заправку транспортного засобу (т.1 а.с. 266-270).

Зазначає, що судом формально вирішено клопотання про недопустимість доказів (т.3 а.с. 86-89). Вважає недопустимими доказами: протокол огляду місця події від 07.11.2017, об`єктом огляду якого був автомобіль марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 ; висновок експерта №1911-К від 14.11.2017; висновок експерта №23-В від 28.11.2017; речові докази поміщені в сейф пакети №4102563, №3989204 (т.1 а.с. 53-63, 94-98, 141-146).

Крім того, протокол огляду місця події від 07.11.2017, об`єктом огляду якого був автомобіль марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 , не відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку його складання, тому такий доказ слід визнати недопустимим (т.1 а.с. 53-63).

Також звертає увагу на те, що вирок суду є незаконним внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює в ТОВ «Будівельне підприємство «ЕСПО», що дає змогу забезпечувати сім`ю та утримувати неповнолітніх дітей, а також вказує на міцність його соціальних зв`язків. Отже, наведене свідчить про можливість відбування покарання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 07 листопада 2017 біля 15:00год. за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливу мету, направлене на збагачення за рахунок чужого майна, за попередньою змовою, діючи умисно, а ОСОБА_9 повторно, шляхом пошкодження серцевини врізного дверного замка, проникли до приміщення належної ОСОБА_12 квартири, розташованої по АДРЕСА_3 , звідки таємно, викрали виріб із жовтого металу, зовнішньо схожого на золото, вагою 80 грам, вартістю зі слів потерпілої 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, грошові кошти у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, купюрами номіналом по 100 (сто) гривень, металевий сейф, в якому знаходилось два предмети, зовнішньо схожих на зброю: рушницю марки «ИЖ-27 16 калібру» та рушницю марки «Рюгер», зі слів потерпілої загальною вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США (станом на 07.11.2017р. курс НБУ становив 1 долар CШA=26.85 грн.), що становить 40275 (сорок тисяч двісті сімдесят п`ять) грн., жилет мисливський, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 94275 гривень.

07 листопада 2017 року близько 16:00год. працівниками Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом, якого перебував ОСОБА_6 , та у зв`язку із безпосереднім переслідуванням вказаної транспортного засобу за підозрою у вчинені крадіжки ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. В ході проведення огляду вказаного транспортного засобу на місці затримання ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено виявлено 20 патронів калібром 7,62мм, 12 патронів калібром 9мм, 2 патрони до малокаліберної зброї. Також, в ході огляду салону вказаного транспортного засобу був виявлений предмет за зовнішніми ознаками схожий на гранату до під ствольного гранатомету ВОГ-25 П. Відповідно до висновку експерта № 1911-К від 14.11.2017р. надані на дослідження патрони являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, виготовленими промисловим способом, придатні для стрільби. Відповідно до висновку експерта № 23-В від 28.11.2017р. представлений на дослідження об`єкт ВОГ-25 П відноситься до категорії бойових припасів, виготовлений промисловим способом, був придатним для здійснення вибуху.

Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжку), поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене повторно.

В діях обвинуваченого ОСОБА_6 має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки він таємно викрав чуже майно (крадіжку), поєднане із проникненням в інше приміщення, та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, так як він незаконно придбав та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав повністю та у вчиненому розкаявся. Вказав, що ОСОБА_6 він не просив кудись його відвезти та останній надав неправдиві покази.

Обвинувачений ОСОБА_6 в районному суді своєї вини не визнав. Показав, що він зустрів ОСОБА_9 , який попросив відвезти його з м. Івано-Франківськ в м. Чернівці. І він на орендованому автомобілі ВАЗ-21099 повіз ОСОБА_9 .. Зупинились в м. Кіцмань біля автовокзалу і ОСОБА_9 попросив його зачекати хвили 15 та кудись пішов. Ніякого відношення до крадіжки він не має. Йому належить лише вилучений з автомобіля газовий балончик. Зброї та боєприпасів він ніколи не мав. Вилучені у нього гроші, то є його особистими. З ОСОБА_9 знайомий давно, але про таку послугу він попросив його вперше.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просила вирок районного суду змінити, застосувати до її підзахисного ст. 69, 75 КК України та призначити останньому більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просила вирок районного суду скасувати та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, а в разі відсутності підстав для закриття провадження, просила вирок районного суду змінити та призначити її підзахисному покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Прокурор у судовому засіданні вказав про відповідність призначеного покарання обставинам та особам обвинувачених, а також про обґрунтованість прийнятого рішення судом в цілому та просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги сторін захисту без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, думку захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні, прокурора, який заперечив проти поданих апеляційних скарг та просив залишити вирок районного суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі сторони захисту не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження, і вважає такі висновки суду доведеними.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кернуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має напєред встановленої сили.

Як вбачається з вироку, районним судом вказані вимоги закону були дотримані.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Доводи, викладені в апеляції сторони захисту щодо невинуватості її підзахисного у вчиненому не заслуговують на увагу.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та технічного запису судового розгляду, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції захисника ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та непричетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів не заслуговують на увагу і колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх безпідставними. Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи. На підтвердження розглянутих в судовому засіданні та викладених у вироку доказів, свідчать данні, що містяться в показаннях обвинуваченого ОСОБА_9 та у досліджених в судовому засіданні документах. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих під час судового засідання поясненнях учасників судового провадження перевіркою наданих матеріалів не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Визнаючи ОСОБА_6 винним у скоєнні вищезазначених злочинів, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку та послався на:

-пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 , з якого убачається, що 07 листопада 2017 року близько 16:00 год. працівниками Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом, якого перебував ОСОБА_6 та у зв`язку із безпосереднім переслідуванням вказаного транспортного засобу за підозрою у вчинені крадіжки, останнього та ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України;

-протокол огляду місця події від 07.11.2017 року, яким встановлено, що при огляді квартири АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено сліди взуття й два ключі (т.1 а.с.25-38);

-протокол огляду місця події від 07.11.2017 року згідно якого на дорозі сполученням Кіцмань Дубівці в межах с. Шипинці Кіцманського району поблизу рибальських ставків було виявлено предмет подібний до патрона малокаліберної гвинтівки - калібру 5,6 мм, гільза латунна жовтого кольору, куля чорного кольору з маркуванням «R», комуфляжний чохол, всередині якого знаходились: гладкоствольна мисливська рушниця, малокаліберна гвинтівка, 6 малокаліберних патронів, 5 боєприпасів до гладкоствольної зброї, гільза пластикова червоного кольору (т.1 а.с.42-48);

-протокол огляду від 07.11.2017 року, огляду автомобіля марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого було виявлено та вилучено: жилетку з дозволом на право зберігання мисливської зброї на прізвище ОСОБА_13 та членський квиток на це ж прізвище; гранату до підствольного гранатомета ВОГ-25П, 15 патронів до мисливської зброї; 20 патронів калібру 7,62 мм; 12 патронів калібру 9 мм; 2 патрони від малокаліберної зброї; 3 ножі; упаковка петард (т.1 а.с.53-63);

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.11.2017 року ОСОБА_9 , в якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 5800 грн., 50 доларів США, 50 Євро, портмане з інструментами, поліетиленовий пакет з виробами з жовтого металу: 4 кольца, хрестик, два кульчика, фотографія у рамці, дві рації, рукавиці та пара взуття (т.1 а.с.180-184);

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.11.2017 року - ОСОБА_6 , при особистому огляді якого було виявлено та вилучено: препарат сльозоточивої та дратівливої дії Терен - 4М (металевий балончик), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , посвідчення водія на прізвище ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 , 50 доларів США, 1000 гривень (по 200грн.), 200 гривень (100,50,50) (т.1 а.с.266-270);

-розписку від імені потерпілого ОСОБА_13 про передачу йому: мисливської жилетки, 15 мисливських патронів, документів: дозвіл на носіння та зберігання зброї, членський квиток, посвідчення мисливця, карточка відстрілу, путівка, контрольна картка добутої дичини; мисливську зброю: ІЖ-27Е 16 калібру № НОМЕР_4 , «Ruger» 10/12 TDT Cardinal n221k № НОМЕР_5 , 5 патронів 16 калібру та 2 патрони LR 22 (т.1 а.с.172-173);

-розписку від імені потерпілої ОСОБА_12 згідно якої останній передані речі: 1 пара сережок із камінням білого кольору; обручальне кольцо; каблучка за зовнішніми ознаками схожа на пару сережок (т.1 а.с.222).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав для визнання наведених у вироку висновків суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказані речі були викрадені з квартири потерпілих і виявлені в машині ОСОБА_6 під час їх переслідування після крадіжки.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості доказів, а саме протоколу огляду місця події від 07.11.2017 р., об`єктом якого був автомобіль марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 , висновку експерта №1911-К від 14.11.2017 р. та висновку експерта №23-В від 28.11.2017 р., а також речових доказів, які були поміщені в сейф пакети №4102563, №3989204, то зазначені доводи захисту теж не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 237 КПК України огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставини вчинення кримінального правопорушення. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

У зв`язку з тим, що працівниками Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом, якого перебував ОСОБА_6 через безпосереднє переслідування вказаного автомобіля за підозрою у вчинені крадіжки, на думку колегії суддів, досудове слідство діяло в межах кримінального процесуального закону.

Таким чином, вказаний протокол огляду місця події від 07.11.2017 р., об`єктом якого був автомобіль марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 та похідні від нього дії й документи є допустимими та належними доказами для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь.

Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_6 та спів ставляючи її з пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів приходить до наступного: з показів обвинуваченого ОСОБА_9 убачається, що вони між собою давно знайомі. Цей факт не заперечує й ОСОБА_6 . Однак останній, не здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері перевезень, не будучи зареєстрованим приватним підприємцем, на орендованому, з його слів, автомобілі марки «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , їде в м. Чернівці але зупиняється в іншій стороні м. Кіцмань Чернівецької області, а в подальшому на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_9 втікає від працівників поліції під час їх переслідування. Про те, що вони втікали свідчить і той факт, що їх зупинили на дорозі, яка не веде до м. Івано-Франківськ. Тому, на переконання колегії суддів підсудний ОСОБА_6 , надає в суді неправдиві покази які спростовуються іншими доказами, дослідженими судом і які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, допитані особи, показання яких були враховані під час ухвалення обвинувального вироку, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність доказів його вини у вчиненні скоєних ним злочинів є безпідставними. Такий висновок можна зробити ще і з того, що у своїй апеляції захист ОСОБА_6 просить призначити йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Доводам, викладеним захисником у своїй апеляційній скарзі на підтвердження невинуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих ним злочинів, а також невизнання вини самим обвинуваченим під час здійснення судового розгляду в суді першої інстанції, суд дав належну оцінку, з якою повністю погоджується й колегія суддів, тому, що вони розцінені як бажання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вина ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши їм оцінку, колегія суддів не може погодитись з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки усі вищевикладені доводи співвідносяться між собою, не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, та вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав допустимими за фактичними обставинами, встановленими судом, які свідчать про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Також колегією суддів переглянуто вирок і в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , про що зазначають в апеляційних скаргах захисники останніх.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів. Дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні корисливі злочини, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність пом`якшуючих й обтяжуючих обставин, та призначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 в частині того, що до її підзахисного слід застосувати ст. 69, 75 КК України та призначити більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_9 є інвалідом ІІІ-групи, то колегія суддів не може взяти такі доводи захисту до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні висновки лікаря щодо стану здоров`я останнього, а також захисником їх не долучено до апеляційної скарги.

Крім того, захист звертає увагу на те, що ОСОБА_9 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, а отже суд повинен був визнати вказані обставини пом`якшуючими. Разом з тим, на думку апеляційного суду такі твердження захисту є необґрунтованими з врахуванням того, що ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, неодноразово притягувався до відповідальності за корисливі злочини, а також, що ним після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинено новий злочин, у зв`язку з чим, призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність пом`якшуючих й обтяжуючих обставин, та призначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України та визначив остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо можливості застосування до її підзахисного ОСОБА_6 ст. 75, 76 КК України та призначення покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства у зв`язку з врахуванням його особи, що він працює в ТОВ «Будівельне підприємство «ЕСПО», а отже це свідчить про міцність його соціальних зв`язків не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки обвинувачений категорично заперечує свою причетність до вчиненого, в матеріалах справи є дані про його офіційне працевлаштування лише з 18.07.2019 року, таким чином призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є не надто суворим, а мінімальним відповідно до санкцій статей і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме таких покарань дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає, та підстав вважати такі покарання несправедливими унаслідок суворості, немає.

Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначені покарання законними, справедливими та достатніми для виправлення обвинувачених і попередження нових кримінальних правопорушень, що не суперечить ст. 65 КК, та з огляду на вимоги ст. 50 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає його меті як заходу примусу. При цьому, доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються апелянти, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченим, що на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого покарання.

Більше того, в апеляційних скаргах захисників не наведено нових обставин та переконливих доказів, які б не були враховані при призначенні обвинуваченим покарання і свідчили б про явну несправедливість призначеного покарання та про необхідність зменшення покарання чи звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права. Зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене обвинуваченим покарання явно несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вбачає, оскільки доводи захисту викладені в зазначених скаргах, не спростовують правильності висновків до яких прийшов районний суд.

Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність і обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було. Обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно і об`єктивно.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3