Справа № 206/3887/19
Провадження № 1-кс/206/911/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.2019 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання старшого слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 про арешт майна,
ВСТАНОВИВ
15.07.2019 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого про арешт майна, в якому слідчий просить винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду 04.07.2019, а саме: автомобіль «Мерседес Бенз» р.н. НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що 04.07.2019 до чергової частини Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що 04.07.2019 близько 17.00 год працівниками УПП, екіпаж легіон 0327 по вул. Гаванська у м. Дніпро, виявлено автомобіль Мерседес Бенз д.н.з НОМЕР_1 у якого не працював задній стоп сигнал, за кермом автомобілю знаходився гр. ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , у якого не було при собі водійського посвідчення та реєстраційних документів на авто. При огляді зазначеного автомобілю виявлено пошкодження номеру кузова за правим переднім колесом. (ЖЄО 9906) 04.07.2019 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 було оглянуто та вилучено автомобіль «Мерседес Бенз» р.н. НОМЕР_1 жовтого кольору. Вказаний транспортний засіб визнаний речовими доказами у кримінальному провадженні, при цьому автомобіль залишений на зберіганні на території Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, 4, а свідоцтво про реєстрацію при матеріалах справи. Підставою для арешту згідно зі ст. 170 КПК України автомобілю є те, що вказане майно є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, з огляду на вищенаведені підстави та документальні підтвердження. Метою арешту відповідно до положень статті 170 цього Кодексу є збереження вказаного автомобіля як речового доказу та його подальше експертне дослідження з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.Враховуючи вище викладене, а також те, що тимчасово вилучені речі і документи мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження або спростування факту вчинення невстановленими особами злочину, відповідальність за яке передбачена ст. 290 КК України, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати наступне майно. Разом з тим, слідчий вважає, що необхідно заборонити відчужувати майно, користуватися цим майном та обмежити право розпоряджатися ним, так як не застосування заборони розпорядження та використання вищезазначеним майном може привести до його зникнення, втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженню.
Дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали в їх сукупності, вважаю необхідним відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна з огляду на наступне.
Так, абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладено на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
З документів долучених слідчим в обґрунтування клопотання (витяг з ЄРДР, електронний рапорт, протокол огляду місця події, пояснення ОСОБА_5 , постанова про визнання речовим доказом та передача його на зберігання) вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що під час огляду транспортного засобу було виявлено пошкодження номеру кузова за правим переднім колесом. Дані обставини стали підставою для вилучення транспортного засобу.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно пунктів 3, 5, 6 частини 2 статті 173 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, слід враховувати положення статей 13, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких закріплено основні принципи здійснення права власності та його обмеження, зокрема визначено, що межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника, повинні бути законним.
Дослідженими матеріалами необґрунтовано неможливості проведення судових експертиз без арешту вилучених 04 липня 2019 року речей зазначених у клопотанні, не доведено необхідності їх арешту, у зв`язку з чим, приходжу до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт.
За змістом статтей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, встановлена законом.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Крім того, слідчим суддею встановлено, що 04.07.2019 слідчим фактично було проведено обшук транспортного засобу, однак, він був представлений слідчим як огляд місця події. Між тим, проникнення в інше володіння особи відповідно до закону можливе тільки на підставі ухвали слідчого судді чи за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або у невідкладних випадках, зазначених у ч. 3 ст. 233 цього Кодексу.
Однак, слідчим не було долучено до клопотання добровільної згоди власника майна або особи, яка користувалася цим майном в момент зупинки.
Крім того, даних про те, що наступного дня після проведення огляду транспортного засобу, слідчий чи прокурор звернулись до суду з метою отримання дозволу слідчого судді на обшук вищевказаного транспортного засобу та про те, що відповідна ухвала слідчого судді була постановлена, документи, якими слідчий обґрунтовує своє клопотання не містять.
Аналогічного висновку дійшли судді Верховного Суду у своїх постановах від 22.05.2019 (№640/2449/16-к), від 07.06.2018 (справа №740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа №266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа №380/157/14-к).
Таким чином, не звернення слідчого до суду за наданням дозволу на обшук автомобіля наступного дня після проведення його огляду, який за тих обставин був невідкладним, унеможливлює доказову силу протоколу огляду (Ухвала Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2015, справа № 5-1735км15).
Також, не було конкретизовано спосіб вилучення транспортного засобу (за допомогою евакуатора, інших осіб, що доставили вказаний транспортний засіб до місця збереження та інше), що ставить під сумнів усі наступні дії з вказаним майном (експертиза, обшук та інше), на які слідчий посилається як на мету заявленого обтяження.
Крім вищевикладеного, щодо долучених слідчим до клопотання копій матеріалів, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, жодна копія документу, яка долучена слідчим до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці документи належними доказами в розумінні норм КПК України.
Окрім того, слідчим в порушення п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України не було зазначено у клопотанні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До того ж, слідчий у своєму клопотання зазначає, що вказаний вище автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні при цьому автомобіль залишено на зберіганні на території Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, 4, а свідоцтво про реєстрацію при матеріалах справи, однак у постанові про визнання речовим доказом та передача його на зберігання від 08.07.2019 зазначено, що речові докази повернуті власникові, що суперечить меті накладення арешту, зазначеній у клопотанні. Також, слідчий не долучив до клопотання навіть копії свідоцтва про реєстрацію, хоча зобов`язаний був.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Так, слідчий вилучив автомобіль Мерседес Бенз д.н.з НОМЕР_1 04.07.2019 та відповідно мав звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт 05.07.2019, однак звернуся лише 15.07.2019, тобто з порушенням строку, передбаченого КПК України.
До того ж, доказів, які б підтвердили факт повернення тимчасово вилучене майно матеріали долучені до клопотання не містять.
Крім цього, у матеріалах долучених до клопотання відсутні будь-які процесуальні рішення з приводу визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування та прокурора, який здійснюватиме процесуальне керівництво.
Щодо законності зупинки транспортного засобу то слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліції» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1: дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Однак, матеріали провадження не містять постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема через те, що не працював задній стоп-сигнал. Поліцейський належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм ПДР України, а відтак зупинення транспортного засобу Мерседес Бенз д.н.з НОМЕР_1 було незаконним та відповідно підстав для перевірки номерів агрегатів транспортного засобу не було.
Враховуючи вищезазначені обставини слідчий суддя приходить до висновку, що відповідна слідча дія, а саме: огляд місця події, була проведена, з порушенням норм процесуального кодексу, а тому встановлені внаслідок таких дій докази є недопустимими. З огляду на встановлені обставини, а також те, що докази на яких ґрунтується подане клопотання є недопустимими, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про арешт майна має бути відмовлено.
Вказаний висновок узгоджуються з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Також, в порушення п. 3 розділу 4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора від 06.04.2016 № 139, витяг з ЄРДР не містить повне ім`я та по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування, та взагалі інформацію про прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво, а отже, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити повноваження на проведення відповідних дій слідчого, який подав клопотання про арешт майна, та прокурора, який його погодив.
З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 104, 132, 170-173, 309 - 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити в повному обсязі.
Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки Мерседес Бенз д.н.з НОМЕР_1 , жовтого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вилучені під час огляду 04.07.2019 власнику майна.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1