Справа № 610/2868/19
Провадження № 1-в/610/331/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника адміністрації виправної колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області в режимі відеоконференції з Державною установою «Покровська виправна колонія (№ 17)» заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м.Павлоград Дніпропетровської області, проживав до засудження у АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого 17.10.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

відбуваючого покарання у Державній установі «Покровська виправна колонія (№17)», -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав.

Представник адміністрації Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого, зазначив, що після відмови засудженому у направленні до суду клопотання установи виконання покарань про його умовно-дострокове звільнення не минуло шести місяців. Вказав, що засуджений за час відбування покарання не довів свого виправлення.

Прокурор просила відмовити у задоволенні заяви, вважаючи, що підстави для її задоволення відсутні.

Вислухавши думку прокурора, представника установи виконання покарань, засудженого, дослідивши надані установою виконання покарань матеріали особової справи засудженого, його характеристику, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, та своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясовувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України та із застосуванням ч.1 ст.70, ст.71 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (а.с. 9-11 особової справи).

З характеристики на засудженого від 30.09.2019 року та матеріалів його особової справи судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі перебуває з 19.12.2016 року. За час утримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі (№ 3) характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 20.01.2017 року до 27.02.2017 року відбував покарання у Божковській виправній колонії (№ 16). За час відбування покарання в установі характеризувався негативно, порушував режим тримання, за що мав стягнення, яке погашено. Заохочень не мав.

У зв`язку із захворюванням на туберкульоз 27.02.2017 року прибув до Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)». За час лікування та відбування покарання в установі характеризується позитивно. Допускав порушення режиму тримання, за що мав одне стягнення, яке погашено. Під впливом заходів виховного характеру змінив свою поведінку на кращу. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав сім заохочень. У взаєминах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних взаємин та ввічливого ставлення до персоналу. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. До виконання робіт із благоустрою установи виконання покарань ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у програмі диференційно-виховного впливу «Подолання алкогольної залежності». Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки та бандеролі. 15.03.2019 року відповідно до ст. 82 КК України розглядалось питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та можливість застосування умовно-дострокового звільнення. Засудженому було відмовлено у застосуванні пільг як особі, яка не довела свого виправлення. За висновком характеристики засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів свого виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України адміністрація виправної колонії вважає недоцільним.

Засуджений відбув необхідну 1/2 частину строку покарання. Невідбута частина покарання станом на 01.10.2019 року становить 01 рік 08 місяців 14 днів.

Беручи до уваги характеристику засудженого, тяжкість злочинів, за які його засуджено, вчинення ним вказаних злочинів у період іспитового строку, суд дійшов висновку, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення. Інші позитивні відомості про засудженого ОСОБА_4 цього висновку суду не спростовують. Сумлінне ставлення засудженого до праці, виконання ним обов`язків і дотримання правил поведінки, самі по собі не можуть служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.
Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Під час судового розгляду не доведено, що засуджений вже довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Тому суд відмовляє у задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 03.10.2019 року.

Суддя ОСОБА_1