Дата документу 19.06.2019 Справа № 333/1024/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1040/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1024/17
Категорія ст. 185 ч.5, 186 ч.2, 263 ч.1, 365 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000297 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Українка Вільнянського району, українця, громадянина України, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року),

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, вказує, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2019 у т.ч. ОСОБА_6 визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Вважає зазначений вирок в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. У вироку, суд проаналізував, що єдиним доказом який містить виклад фактичних обставин по вказаному епізоду є показання потерпілого ОСОБА_16 . Проте із вказаним висновком суду, не можливо погодитись, оскільки під час судового розгляду судом досліджувались, у тому числі протокол обшуку від 31.10.2016, за змістом якого, в ході проведеного обшуку в кабінеті, який використовували поліцейські, від входу в караульне приміщення ВОХРУ залізничного вокзалу «Запоріжжя 1», на шафі, яка перебуває від входу зліва знаходиться бронежилет з надписом «Міліція» № 23715776 з маркуванням ПАНЦИР-355м90702, в якому знайдено грошові кошти в сумі 4650 грн. в купюрах номіналом по 100 грн. у кількості 40 купюр та номіналом по 50 грн. в кількості 13 купюр, які раніше видавались ОСОБА_16 з метою забезпечення документування протиправної діяльності поліцейських.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 слідчому задоволено клопотання та визнано наявність підстав для проведення вищевказаного обшуку від 31.10.2016. Проте, судом у вироку суду вказаному доказу належної оцінки не надано.

Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до ст. 411 КПК України, прийняв рішення, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого. Просить вирок скасувати частково, а саме - визнання ОСОБА_6 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдання останнього у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України; - визнання ОСОБА_8 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдання останнього у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Ухвалити новий вирок в цій частині, а саме: визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання, шляхом часткового складання призначених покарань 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України строком на 3 роки. Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_17 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч. З ст. 365, ч. 1 ст. 263 КК України, вважає, що судове рішення стосовно них є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засуджених, а також в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди та збільшення стягнення моральної шкоди до 1 000 000, 00 гривень, оскільки такий розмір буде співрозмірним характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого. Зауважує, що суд 1 інстанції при постановленні у справі вироку невірно застосував Закон України «Про кримінальну відповідальність» призначивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 8 років позбавлення волі (шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим) з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на 3 роки, тому зазначений вирок суду підлягає скасування.

Також, судом 1 інстанції при призначенні покарання не врахована тяжкість кримінальних правопорушень й особи засуджених, які до теперішнього часу не попрохали у потерпілого ОСОБА_10 , вибачення за скоєні ними злочини, не розкаялися у скоєному, намагалися заплутати суд та взагалі ухилитися від кримінальної відповідальності. За таких обставин потерпілий змушений прохати «Шановний суд!», призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме суворе покарання на підставі ст. 70 КК України (шляхом часткового складання призначених покарань) у виді позбавлення волі строком на двадцять років, інші покарання не дадуть їм можливості усвідомити скоєні злочини. Висновки суду першої інстанції в частині визначення судом розміру моральної шкоди є необґрунтовані, свого рішення в цій частині суд взагалі не вмотивував. Судом першої інстанції в повному обсязі не враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат та стан здоров`я потерпілої.

Розмір моральної шкоди, заподіяної протиправною поведінкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виражений в грошових одиницях, з урахуванням усього вищевикладеного, потерпілий оцінює у 1 000 000,00 гривень. Крім того, вирішуючи питання в частині відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не в повній мірі враховано вимоги кримінального процесуального законодавства та обставини справи.

Просить вирок скасувати та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити їм остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України (шляхом часткового складання призначених покарань) у виді 20 років позбавлення волі кожному з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на 3 роки та стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 - 1 000 000,00 грн. в якості моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що аналізуючи всі показання свідків, потерпілого викладених у вироку, та інших доказів та доводів, вважає що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так після повідомлення потерпілим ОСОБА_10 в правоохоронні органи про зникнення в нього крупної суми грошей на залізничному вокзалі м. Запоріжжя та обставини крадіжки, йому звісно не повірили, довго перевіряли факт наявності у нього вказаних грошей. І це зрозуміло, тому що жодна адекватна людина з неймовірно крупною сумою грошей при собі не почне подорож з вживання алкоголю, а саме так розпочав свої покази ОСОБА_10 . Саме тому ОСОБА_10 перевірили на поліграфі правди де вияснили лише одне питання чи були у нього в наявності заявлені ним гроші, та не перевіряли чи впевнений він що грошима заволоділи співробітники поліції. Незважаючи на всі підтверджені документально та наявно в суді неточності показів ОСОБА_10 , а саме (проникнення в приміщення приміських кас після 21:00 годин коли вони (згідно довідки з вокзалу Запоріжжя-1) вже закриті, чорна форма співробітників поліції яка на той час малася в наявності тільки у нових патрульних, пред`явлення йому для впізнання протоколів з 6 фотокартками в кожному хоча в протоколах було по 4 фотокартки, безпосередньо в залі суду вказав як на осіб які скоїли відносно нього злочин на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 хоча обвинувачення по даному епізоду пред`явлено ОСОБА_6 ) орган досудового слідства вирішив розробляти лише патрульних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незважаючи на інших осіб які були присутні на залізничному вокзалі в той день та ніч.

Таким чином із наявних на думку слідства доказів якими в подальшому оперував суд першої інстанції здобуто: 1) впізнання ОСОБА_10 ОСОБА_6 за фотокарткою з мережі Інтернет де йому 16 років; 2) В ході обшуку підтверджена істотна зміна майнового стану ОСОБА_6 , а саме вилучена квитанція на купівлю ноутбуку за оплату частинами з карти банку із заробітною платнею; 3) Та вилучена квитанція про купівлю строй матеріалів на суму 37584 гривні, які в подальшому ОСОБА_6 повернув з метою розрахуватися з боргами перед родичами які внесли за нього заставу при обранні запобіжного заходу.

Також суд бачив (при огляді як речового доказу в суді) та вважає недостатньо оцінив, який був в наявності мобільний телефон у ОСОБА_6 (старий в подряпинах та розбитим склом), який за версією слідства казково розбагатів. Також не долучені матеріали повторного обшуку в оселі ОСОБА_6 який проводився з метою все ж таки знайти гроші, який бажаних результатів для слідства не приніс. Незрозуміло чому орган досудового слідства не провів негласних спостережень за всіма можливими учасниками тих подій з метою фіксування істотних змін в майновому стані, можливо був би інший результат розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Надалі акцентує увагу на деяких свідченнях допитаних учасників тих подій, а саме: старший бригади швидкої допомоги ОСОБА_18 - описані покази різняться з викладеними у вироку суду, де суд 3-4-ох чоловік в формі називає прямо співробітниками поліції; співробітник швидкої ОСОБА_19 дала аналогічні покази як і ОСОБА_20 , бачила як він витягав у ОСОБА_21 гроші - суд першої інстанції у вироки описаний факт про гроші не вказує; водій швидкої допомоги ОСОБА_22 - суд постановивши вирок не вказав що свідок ОСОБА_22 в залі суду ОСОБА_23 та ОСОБА_24 бачив вперше; співробітник реанімації ОСОБА_25 - покази ОСОБА_25 ще раз підтверджують що історія ОСОБА_21 яку він виклав на досудовому слідстві та в суді кимось вигадана та запропонована останньому та покази ОСОБА_26 викладені у вироку суду взагалі, викладені так, що не несуть ніякого ні доказового ні обвинувального значення та не відповідають тим які він надав в суді; співробітник медичного пункту вокзалу ОСОБА_27 - покази вказаного свідка суд виклав у вироку, але трохи в скороченому вигляді; співробітник ВОХР ОСОБА_28 - суд першої інстанції взагалі не дав ніякої оцінки цим показам; співробітник ВОХР ОСОБА_29 - беручи до уваги покази ОСОБА_28 , покази ОСОБА_29 є вкрай підозрілими, обидві особи чергували, але нічого не пам`ятають, також судом до уваги не взяті; свідок ОСОБА_30 в кафе «Експрес» була змінним барменом на 3 зміни. Після 22 годин 16.08.16 р. до неї зайшов ОСОБА_31 з двома співробітниками поліції. Правда пив декілька разів горілку, співробітники не пили. Декілька разів співробітники виходили із кафе залишаючи сплячого ОСОБА_32 на одинці з ОСОБА_30 так як в кафе більше нікого не було. Після в кафе закрилася ночувати, а Правду вивели на вулицю. При допиті в суді пояснила, що виїжджає на постійне місце проживання за кордон, просить більше її не турбувати.

При впізнанні на досудовому слідстві ОСОБА_33 . ОСОБА_6 не впізнала, пояснила, що раніше бачила одного із статистів на іншому впізнанні. При цьому пам`ятає неприховану радість ОСОБА_34 коли вона його не впізнала.

Покази ОСОБА_30 ще раз підтверджують фантазування ОСОБА_21 що бармен на якісь жести поліції наливала отруйну горілку. ОСОБА_30 була підмінним барменом на декілька змін та вряд чи могла до дружніх відносин перезнайомитися з співробітниками вокзалу. А ось заволодіти грошима сплячого ОСОБА_21 та допомогти досудовому слідству в розкритті злочину чому би і ні.

Таким чином умовно грошима ОСОБА_21 могли заволодіти всі вище перелічені ним учасники допитані в якості свідків, але істотні зміни матеріального стану перевірені лише у ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , та ці результати вже описані вище.

Також просить звернути увагу на сфальсифікований доказ зі сторони потерпілого по факту надання в борг 3000 доларів США, в подальшому повернення саме тих купюр серед яких декілька номерів купюр співпали з вилученими у ОСОБА_24 . Так свідок ОСОБА_35 при допиті в суді під звукозапис побоявся підтвердити свої покази на детекторі правди тому його свідчення він навіть не буде аналізувати. А ось свідок ОСОБА_36 який мабуть дійсно брав гроші у ОСОБА_21 в борг не захотів на 100 процентів обманювати суд та пояснив, що коли брав гроші в борг поспішав, написав розписку та забрав гроші, а правда з ОСОБА_37 осталися в машині останнього переписувати купюри, які вже забрав поспішаючий ОСОБА_38 . Саме тому його підпису під переписаними купюрами в розписці немає. Також він пояснив що через два вдалих відрядження за два місяці відробив вказані гроші тому ОСОБА_39 віддав саме ті купюри які брав. З метою підтвердити покази ОСОБА_36 документально на роботу останнього був надісланий запит з питанням чи були у ОСОБА_40 відрядження та скільки йому виплачено грошового утримання. На що останній згоди не дав та сума утримання осталася для усіх загадкою. Це і зрозуміло всі інколи беруть гроші в борг, але не з метою потримати їх у себе, а витрачати. Безглузді пояснення ОСОБА_40 , який при допиті пояснив, що пережив крадіжку, взяти крупну суму грошей щоб просто потримати її у себе вдома. (Суд першої інстанції дану обставину з розпискою виклав як допустимий та логічний доказ вини обвинувачених).

Таким чином по епізоду крадіжки у ОСОБА_21 вина ОСОБА_6 на думку слідства та суду першої інстанції підтверджується зміною майнового стану, а саме придбані строй матеріали та ноутбук в кредит.

Орган досудового слідства достовірно розуміючи що ніяких доказів вини ОСОБА_41 та ОСОБА_42 по епізоду крадіжки у ОСОБА_10 , немає йде на чисту провокацію злочину відносно ОСОБА_23 на ОСОБА_43 , яку довіряє провести ОСОБА_16 . По вказаному епізоду обвинувачені законно виправдані, тому в апеляційній скарзі вказаний епізод вважає описувати зайве. Крім того проведення дослідження ОСОБА_10 , на поліграфі правди наштовхнуло й його провести вказане дослідження в приватному порядку відносно ОСОБА_6 . Зауважує, що досудове слідство не було впевнене в результатах такого дослідження відносно ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_44 , саме тому і не провело вказаних досліджень відносно обвинувачених. Так, дані дослідження носять рекомендаційний характер та не є стопроцентним доказом, однак в сукупності вже описаних доказів просить і їх взяти до уваги. Так 13.10.2018 р. ним був укладений договір на проведення психофізіологічної експертизи із використанням комп`ютерного поліграфа ОСОБА_6 спеціалістом ОСОБА_45 . Згідно висновків тестування факт заволодіння грошима ОСОБА_10 , не підтвердився, та факт заволодіння грошами ОСОБА_46 також не підтвердився, (вказані документи залучені в суді.).

Щодо обвинувачення в незаконному зберіганні патронів за ст.263 ч.1 КК України, пояснює, що в службових посвідченнях всіх співробітників поліції червоними буквами написано, що власник посвідчення має право носіння та зберігання табельної вогнепальної зброї. Така зброя звісно заряджається боєприпасами (патронами). Як що в діях ОСОБА_6 і є з даного приводу порушення, так це не кримінальне а дисциплінарне, за яке він поніс вже відповідальність згідно долученої до справи службової перевірки, де в тому числі описане зберігання патронів з порушенням інструкції та він покараний звільненням з органів поліції. Посвідчення співробітника поліції на ім`я ОСОБА_6 було вилучено в ході затримання останнього та при невідомих обставинах втрачене органом досудового розслідування, тому як доказ в суді не оглядався.

Просить дослідити в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги з метою порівняння з викладеними в суді першої інстанції звукозаписи показів потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_47 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 . Вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати, та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 невинуватим та закрити кримінальне провадження відносно нього. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді застави відмінити повернувши суму застави заставодавцю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винним, є необґрунтованим, незаконним, судом перекручені пояснення свідків, дана неналежна оцінка доказам, неналежні докази суд вважав належними, а належні докази не взяв до уваги. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би свідчив про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому правопорушень. Заява потерпілого ОСОБА_10 не є доказом у справі, а лише підставою для порушення кримінального провадження. Однак суд визнав цю заяву як доказ вини ОСОБА_7 . Знайдені у ОСОБА_7 під час обшуку грошові кошти аж ніяким чином не доводять, що це кошти ОСОБА_10 . Крім того, обшук у помешканні ОСОБА_24 проводився через півтора місяці з часу події. Як пояснили свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , зазначені кошти складалися з частини їх особистих коштів - 10 000 доларів США, інші 10 000 доларів США вони взяли в борг у ОСОБА_50 з метою придбання квартири в м. Запоріжжя, де працює подружжя ОСОБА_24 . Отримання коштів в борг підтверджено договором позики (т.4, а.с.40) та свідченнями ОСОБА_51 в судовому засіданні. Також частину коштів в євро валюті мати ОСОБА_24 віддала йому на зберігання. В судовому засіданні вона пояснювала, з яких джерел вона мала дохід. Також одна квитанція, що збереглася, щодо придбання ОСОБА_52 500 євро, підтверджує її покази (т.5, а. с. 21). Допитаний свідок ОСОБА_53 (допит 11.12.2017 року, аудіозапис з 57.14 хв.) підтвердив факт надання в борг суми в 10000 доларів США. Він пояснив, що зазначена сума в нього залишилась від продажу належної йому квартири в м. Баку Республіки Азейбарджан. Такі ж покази він давав під час допиту в УВБ від 30.01.2017 року. (Стороною обвинувачення протокол допиту свідка до матеріалів справи не долучався, на клопотання захисника долучити даний протокол, прокурор відповів відмовою. Тому копію даного протоколу надаю разом з апеляційною скаргою).

Однак суд не зважив на ці докази, а в рішенні вибірково зазначив, що ОСОБА_53 офіційно не працевлаштований. Договір позики між ОСОБА_54 та ОСОБА_55 взагалі судом не взято до уваги.

Слідчі дії, як впізнання ОСОБА_10 , по фотокартках, як і пред`явлення особи для впізнання зі свідком ОСОБА_30 проведено з грубим порушенням чинного законодавства (ч. ч. 2, 7 ст. 228 КПК), на що нею, як захисником, було написано декілька зауважень. А саме під час пред`явлення потерпілому Правді фотознімки для впізнання (протокол від 08.09.2016 року) на фото № 4 зображена особа, яка має суттєві відмінності у зовнішності (має вуса, інші особи поголені), а також значно старша за віком. Крім того, в судовому засіданні 05.09.2017 року Правда підтвердив, що було два чи три впізнання. Однак в матеріалах справи тільки один протокол. З цього витікає, що слідство було дуже наполегливим, давало потерпілому шанс, щоб Правда «впізнав» того, кого треба було впізнати.

Ст. слідчий прокуратури ОСОБА_56 , який проводив процесуальну дію - пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_57 , почав оформлювати протокол з вказанням статистів з їх номерами 0 14 год. 53 хв. Потім з цим протоколом вийшов з приміщення, де проводилася слідча дія, та був відсутнім до 16 год.07 хв. Сам процес впізнання розпочато в 16 год. 07 хв., закінчено о 16 год. 15 хв. Статисти були абсолютно різними, що видно з фотознімків та відеозапису, різні за віком, статурою, одягнені в різний одяг. Те, що свідок ОСОБА_57 в судовому засіданні «впізнала» у ОСОБА_24 особу, яка заходила до кафе з дідусем в ніч на 17.08.2016 р., не може вважатися доказом після її «впізнання» під час досудового слідства. Крім того, в самому судовому засіданні свідок ОСОБА_57 засвідчила, що до процедури особистого впізнання працівники прокуратури показували їй фотокартки ОСОБА_24 та інших осіб.

Судом визнано зазначений протокол як неналежний доказ (с. 13-14 вироку з абз. 4). Але при цьому суд в своєму рішенні посилається на нього, як на підтвердження вини ОСОБА_7 (с.9 вироку, абз. 6,7).

Крім того, свідок ОСОБА_57 в судовому засіданні від 11.12.2017 року пояснила, що кафе, в якому вона на той час працювала підмінною лише три дні, закривалося о 12 годині ночі. А поліцейські з дідусем прийшли близько 22.00, залишили приміщення одразу після 24.00. Крім того, свідок зазначила, що у неї «очень плохая память на лица» (аудіозапис 53:31 від 11.12.2017 р). Навіть один зі складу суддів зазначив, що всі троє обвинувачених «на одно лицо».

Тому впізнання особи і потерпілим, і свідком є неналежним доказом. Суд також прийшов до висновку, що впізнання ОСОБА_10 , обвинувачених по фотокартках також проведено з порушенням.

Однак суд, враховуючи дані порушення, зазначає, що провина ОСОБА_23 та ОСОБА_24 підтверджується іншими доказами. Але в сукупності і кожен окремо доказаний, на які посилається суд, або судом викривлені, або є неналежними та недостовірними.

ОСОБА_10 , не доведено, що в ніч з 16.08.2016 р. на 17.08.2017 року у нього при собі знаходилися грошові кошти в іноземній валюті. Тому, чи мало місце викрадення коштів взагалі, не відомо. Суд в своєму рішенні посилається на банківські виписки щодо наявності у ОСОБА_10 , грошових коштів на банківських рахунках, в тому числі і валютних. Але всі банківські документи датовані, в основному 2005 роком, а також 20013-2014 pp. До того ж, майже всі перераховані у вироку, заяви від ОСОБА_10 та банківські довідки підтверджують лише внесення готівки на банківські рахунки. Підтвердження зняття готівки саме на таку суму, яку вказує ОСОБА_10 , яку він начебто перевозив в ніч з 16.08.2016 року, - не має.

Однак суд безпідставно визнав вищевказані документи як належні докази наявності у ОСОБА_10 , зазначеної суми грошових коштів. Крім того, не встановлено жодного доказу наявності у ОСОБА_10 цих грошових коштів саме 16.08.2019 року. Судом взагалі не враховано віктимну поведінку ОСОБА_10 , який весь день та вечір 16.08.2016 року вживає самостійно алкогольні напої, везе валютні кошти у звичайній подорожній сумці нічним потягом в загальному вагоні! Везе готівку на у село на зберігання до своєї 94-річної матері! Досить тривалий час речі ОСОБА_10 , знаходились без його нагляду, коли спав на лавочці на пероні. Сам ОСОБА_10 , підтвердив, що він не перевіряв наявність цих коштів після пробудження вночі. На якому етапі перебування ОСОБА_10 , на вокзалі зникли його гроші, встановити неможливо. Чи його пограбували, коли він вживав горілку в кафе, чи під час його сну на пероні, чи під час його непритомного стану до приїзду «Швидкої», чи працівниками цієї «Швидкої» чи в лікарні, чи взагалі Правда їх сам загубив, наразі є неясним. Близько першої години ночі, зі слів ОСОБА_10 , його розбудили працівники поліції з метою перевірки документів. ОСОБА_10 неодноразово наголошував, що працівники поліції були одягнені в чорну форму Національної поліції. В своїх показах на допиті в судовому засіданні від 14.06.2017 року він чітко зазначив, що поліцейські були вдягнені в чорну форму, «как реформированная национальная полиция» (аудіозапис від 14.06.2917 p. - 30.50 хв.) Однак, згідно відповіді начальника Комунарського відділення поліції від 09.12.2016 р., формений одяг працівників відділення, в тому числі і ОСОБА_7 , синього кольору.

Судом же покази ОСОБА_10 перекручено. Суд, не зважаючи на впевненість ОСОБА_10 , на його достовірну проінформованість про формений одяг Національної поліції, вважає «допустимою невідповідність в показаннях потерпілого, оскільки обидва кольори є темними та колір може бути сплутаний потерпілим, зважаючи на вечірній час та перебування у стані алкогольного сп`яніння».

По-перше, ОСОБА_10 жодного разу не назвав колір форменого одягу поліцейських «темним», а саме «чорним», таким який носять працівники оновленої поліції. По-друге, сам ОСОБА_10 пояснював, що на пероні, де він сидів, було добре освітлення, також вони заходили в кафе, та приміські каси, де було добре освітлення.

Також, можливість причетності до вказаного інциденту саме працівників патрульної поліції підтверджується тим фактом, що під час пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_30 , остання сумнівалася у виборі між двома статистами, один з яких був ОСОБА_7 а інший - одягнений в форму чорного кольору співробітник поліції. Зі слів Правди, полісмени привели його в приміщення приміських кас, оглядали його речі і помітили сумочку з грошима. Однак цей пункт свідчень Правди спростовується відповіддю начальника вокзалу «Запоріжжя-1» від 19.12.2016 p., згідно якої приміські каси зачиняються о 21.00, після закриття ніхто не має доступу в ці приміщення. Ніяких винятків в даному документі не зазначено. Однак судом взагалі безпідставно даний належний та достовірний доказ не взято до уваги. «Оскільки в суді достовірно не встановлено, що в ніч з 16.08.2017 року на 17.08.2017 року приміщення приміських кас було зачинено». Тобто, офіційний документ з печаткою та підписом посадової особи для суду не є належним доказом, а свідчення потерпілого, який плутається і в інших своїх показах, є належним доказом. Крім того, як раз обвинувачення мало довести, що в той час, незважаючи на графік роботи, приміщення приміських кас було відчинено. Як доказ, що 16-17 вересня 2016 року приміські каси все ж таки були зачинені, надається уточнена відповідь начальника виробничого підрозділу вокзалу станції Запоріжжя-1 № 495 від 25.03.2019 року. Суд як на доказ провини ОСОБА_7 посилається на розписку про надання в борг ОСОБА_10 , грошових коштів. В жодному поясненні на досудовому слідстві ОСОБА_10 , не згадував про існування цієї розписки, де він переписав номери купюр. І тільки після відкриття матеріалів справи з описом всіх вилучених у ОСОБА_7 під час обшуку купюр, «згадав» про це.

Крім того, ОСОБА_10 , пояснив, що він передав в борг 3000 доларів США 15.04.2016 року, ці кошти йому повернули через три тижні (аудіозапис 58:00 хв.). Дуже дивною видається та обставина, що особа, яка повернула борг, отримала оригінал розписки і два роки зберігала її у себе. А в потрібний для ОСОБА_10 , час повернула цю розписку.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_10 від 11.11.2016 року (№ 15 в Реєстрі матеріалів розслідування у кримінальному провадженні), протокол якого прокурор також відмовився надати суду, а клопотання захисника про зобов`язання надати цей протокол суд відхилив, ОСОБА_10 , зазначав, що в 2016 році він давав 3000 доларів США ОСОБА_58 , а ніякому не ОСОБА_59 . І знову ж таки, ні про яку розписку мови не йшлося. Також ОСОБА_10 , повідомив, що про існування такої суми грошей знали, крім його матері, ОСОБА_60 та ОСОБА_61 . Ніякого ОСОБА_62 ОСОБА_10 , не вказує. Однак в судовому засіданні про ОСОБА_63 , не згадує, а от ОСОБА_35 виявляється потрібним свідком.

Також на питання слідчого: «За якими ознаками Ви можете впізнати викрадені грошові кошти?» ОСОБА_10 відповів, що більшість купюр були номіналом по 100 доларів США нового зразка, на 4 купюрах нового зразка були сліди від полімерної резинки на лицьовій та зворотній стороні».

Якби особа переписувала номери купюр під час надання коштів в борг, вона б цю обставину запам`ятала. А так - ні. І тільки під час судового засідання «згадала», та ще й боржник зовсім інший.

Таким чином, вважає, що вказана розписка є неналежним та недостовірним доказом, а сфабрикованим документом.

Цей факт підтверджується ще й тим, що на питання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 до свідка ОСОБА_62 , який, начебто, був присутнім під час передачі в борг ОСОБА_10 ОСОБА_64 3000 доларів США, свідок повідомив, що він не був присутнім під час переписування номерів купюр, і на «детекторі брехні» від свої покази підтвердити відмовляється. Крім того, навіть прийнявши цю розписку як доказ того, що Правда переписував номери 30 купюр, ця розписка не може вважатися доказом вини ОСОБА_24 .

Купюри Правдою не перевірялися під час повернення ОСОБА_65 отриманої позики, а тільки кілька, які лежали зверху (пояснення самого ОСОБА_66 ).

Як пояснив ОСОБА_67 , з цих коштів (3000 дол.США) він брав декілька купюр та розмінював їх на гривні, витрачав їх з квітня по серпень 2016 року. Інша сума залишилася у нього на зберіганні. Гроші - це такий вид товару, який постійно перебуває в обігу. Не виключено, що долари, які здав ОСОБА_67 , придбав ОСОБА_68 , чи ОСОБА_24 , чи його мати, чи будь-які інші особи.

Як зазначив захисник Правди, номери 5-ти купюр по 100 дол. США зпівпали з номерами тих купюр, які вилучили у ОСОБА_24 під час обшуку. Тобто, з 30 купюр співпало тільки 5. ОСОБА_69 дійсно викрав у Правди кошти, то співпали б всі номери всіх купюр. Де ж поділися інші? Як раз ця обставина свідчить про те, що кошти, вилучені у ОСОБА_24 , не є коштами ОСОБА_66 .

Підсумовує, що впізнання ОСОБА_7 свідком та потерпілим проведено з порушенням, тому фактично впізнання немає.

Належність коштів, вилучених у ОСОБА_7 під час обшуку, саме ОСОБА_7 , в тому числі і отримані в борг від ОСОБА_70 , підтверджені належними та достовірними доказами (протоколом допиту, показаннями свідків, договором позики, виписками з банківського рахунку).

Невідповідність показів ОСОБА_10 дійсним обставинам справи, а саме: перебування його та полісменів в приміщенні приміських кас, які насправді на той час були зачинені; перебування ОСОБА_10 з полісменами в кафе. Зі слів ОСОБА_66 - о 01.00 год. 17.08.2016 p. Зі слів свідка ОСОБА_57 - з 22.00 год. 16.08.2016 року до 00.10 год. 17.08.2016 р. Чітке зазначення потерпілим ОСОБА_10 кольору та форми форменого одягу полісменів : «в чорну форму, «как реформированная национальная полиция» , в той час, як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були одягнені в шведки блакитного кольору та штани з лампасами синього кольору.

Невідповідність показів ОСОБА_10 під час досудового розслідування та під час судового слідства, в тому числі ознаки, за якими ОСОБА_10 міг би впізнати свої кошти, перелік свідків, які знали про його кошти, та особи, яким ОСОБА_10 давав у борг (на досудовому слідстві це тільки один ОСОБА_71 , а в суді це вже ОСОБА_36 ).

Неналежний та недостовірний доказ - розписка про надання ОСОБА_10 в борг 3000 доларів США з переліком номерів купюр, які стали відомі слідству, потерпілому та його представнику після вилучення у ОСОБА_24 та їх опису.

ОСОБА_6 не упізнала свідок ОСОБА_57 , ніяких коштів у нього не знайдено.

Посилання суду не телефонні розмови ОСОБА_72 вирвані з контексту розмови. Ці розмови ніяким чином не свідчать про збагачення підсудних. А те, що хтось з них цікавився, скільки коштує автомобіль, не свідчить про намір та можливість його придбати, тим паче за викрадені кошти.

Відсутність будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_7 до викрадення у ОСОБА_10 грошових коштів.

Суд посилається на покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 . Однак ці свідки є медичними працівниками, які надавали допомогу ОСОБА_10 їх покази підтверджують тільки стан останнього, і ніяким чином не підтверджують причетність ОСОБА_24 та його вину.

Таким чином, суд в своєму рішенні посилається на докази, які є викривленими, недоведеними та недостовірними і неналежними. А ті докази, які свідчать про невинуватість ОСОБА_7 , суд ігнорує, викривляє та не трактує їх на користь ОСОБА_7 .

Недоведеність самої події злочину, відсутність доказів причетності ОСОБА_24 до викрадення у ОСОБА_10 грошових коштів та вини ОСОБА_24 , є підставою для виправдування ОСОБА_24 за ч.3 ст. 365, ч. 5 ст. 185 КК України.

Що стосується зберігання бойових припасів.

Як пояснив ОСОБА_7 , він знайшов ці патрони 31.10.2016 року на зупинці громадського транспорту в вечірній час, коли повертався з чергування. За інструкцією, він мав здати ці боєприпаси до відділення поліції. Однак за місцем його проживання будь-яке відділення поліції відсутнє. Повертатися вночі до Запоріжжя тільки заради цього не мало смислу. Тим паче, ОСОБА_7 наступного дня зранку заступав на зміну і збирався віддати ці патрони, коли приїде на службу. Те, що, ще 30.10.2016 року патронів вдома у ОСОБА_7 не було, підтвердила в судовому засіданні його дружина ОСОБА_48 , яка пояснила, що в той день проводила генеральне прибирання і ніяких патронів вдома не бачила. Однак суд перекрутив покази свідка ОСОБА_77 , зазначивши, що вона не була присутня під час обшуку 31.10.2016 року, тому не могла знати, що чоловік знайшов ці патрони.

Таким чином, в діях ОСОБА_7 відсутність склад правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Просить вирок в частині визнання ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК України, скасувати, постановити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників, обвинувачених, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційні скарги захисників, потерпілого та його представника, які просили задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги захисників підлягають задоволенню частково, а апеляційні скарги представника потерпілого та прокурора, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року (з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя про виправлення описки від 15.03.2019 року) ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України.
Визнано ОСОБА_6 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК України та призначено останньому покарання: за ч. 5 ст. 185 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; - за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі; - за ч. 3 ст. 365 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення в період з 31 жовтня 2016 р. по 09 листопада 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді застави до набрання вироком законної сили - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 703,68 грн.
Визнано ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК України та призначено останньому покарання: за ч. 5 ст. 185 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскації майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі; - за ч. 3 ст. 365 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - не обирався. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 703,68 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 33 050 (тридцять три тисячі п`ятдесят) доларів США та 5 370 (п`ять тисяч триста сімдесят) Євро майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області № 174 о/с від 12.05.2016 старшого сержанта поліції ОСОБА_6 з 12.05.2016 призначено поліцейським Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління поліції в Запорізькій області (далі Комунарське ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області).
Наказом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції України в Запорізькій області № 174о/с від 12.05.2016 р. старшого сержанта поліції ОСОБА_7 з 12.05.2016 р. призначено поліцейським Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом Закон), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону, завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави. Відповідно до вимог ст. 3 Закону, в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Статтею 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог ст. 7 Закону, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Частиною 1 ст. 19 Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , займаючи посади поліцейських Комунарського ВП Дніпровського ВП Головного управління національної поліції України в Запорізькій області, були працівниками правоохоронного органу.
Відповідно до функціональних обов`язків поліцейського Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта ОСОБА_6 , затверджених начальником Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в області ОСОБА_78 від 10.01.2016, з якими ознайомлений ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - 09.01.2016 р. вони здійснювали у т.ч. несення служби по забезпеченню публічної безпеки та порядку на вокзалі станції Запоріжжя 1 Придніпровської залізниці.
Так, в ніч з 16.08.2016 на 17.08.2016, у відповідності графіку несення служби по забезпеченню публічної безпеки та порядку на вокзалі станції Запоріжжя 1 Придніпровської залізниці поліцейськими Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області на серпень 2016 року, поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час несення служби на вокзалі станції Запоріжжя 1 Придніпровської залізниці, більш точний час встановити не виявилось можливим, підійшли до ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та сидів на лавочці, яка знаходиться на першому пероні залізничного вокзалу Запоріжжя 1, з метою перевірки документів останнього.
У подальшому, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прослідували до приміщення, де розташовані приміські каси вокзалу Запоріжжя 1 Придніпровської залізниці, де ОСОБА_6 під час огляду належній ОСОБА_10 чорній сумці виявив, грошові кошти в іноземній валюті. Після цього у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння вказаними грошовими коштами, про що він повідомив ОСОБА_7 , який надав свою згоду на заволодіння грошовими коштами в іноземній валюті. З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на викрадення ОСОБА_10 майна, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , вивели ОСОБА_10 з приміщення приміських кас вокзалу Запоріжжя 1 до кафе, розташованого на пероні залізничного вокзалу Запоріжжя-1, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 6-г, де 17.08.2016 приблизно о 01 годин 20 хвилин, переконавшись, що ОСОБА_10 через алкогольне сп`яніння перебуває у безпорадному стані, діючи умисно таємно, за попередньою змовою групою осіб, викрали грошові кошти в розмірі 53600 доларів США та 9840 Євро (що станом на 17.08.2016 за курсом НБУ становить 1 621 152 грн.) з сумки, яка належала ОСОБА_10 . У результаті зазначених протиправних дій потерпілому ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду на суму 53600 доларів США та 9840 Євро (що станом на 17.08.2016 за курсом НБУ становить 1 621 152 грн.), що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, вчинену в особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 займаючи посади поліцейських Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, будучи співробітниками правоохоронного органу, 17.08.2016 приблизно о 01 годині 20 хвилин, знаходячись на залізничному вокзалі Запоріжжя-1, розташованому за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний, 6-г, за попередньою змовою, перевищуючи владу та службові повноваження працівника поліції, діючи умисно, протиправно заволоділи грошовими коштами в розмірі 53 600 доларів США та 9 840 Євро (що станом на 17.08.2016 за курсом НБУ становить 1 621 152 грн.), які належали ОСОБА_10 . Отже, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_10 шкоду, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 365 КК України, а саме: перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.
Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, в порушення вимог постанови Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у невстановлений слідством час, місці та спосіб придбав, переніс та незаконно зберігав 1 патрон, калібру 7,62х54R мм, який є боєприпасом, та 2 патрони калібру 9х18 мм, які є боєприпасами за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 до 31.10.2016, тобто до проведеного за його місцем мешкання обшуку.
Відповідно до висновку експерта № 564-З від 15.11.2016 патрон з маркуванням «188_88», вилучений 31.10.2016 при обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 є боєприпасом гвинтів очним патроном калібру 7,62х54R з експансивною кулею «ДД». Гвинтівочні патрони калібру 7,62х54R з експансивною кулею «ДД» використовуються для стрільби в мисливській нарізній стрілецькій вогнепальній зброї калібру 7,62х54R. Даний патрон придатний до стрільби. Два патрони з маркуванням «ЛПЗ_9х18» та «38_87», вилучені 31.10.2016 при обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , є боєприпасами пістолетними патронами калібру 9х18 мм. Пістолетні патрони калібру 9х18 мм використовуються для стрільби з значної кількості нарізної вогнепальної стрілецької зброї, наприклад: пістолет Макарова (ПМ), пістолет «Форт 12», автоматичний пістолет конструкції Стечкіна (АПС) та інших пістолетів та пістолетів-кулеметів аналогічного калібру. Дані патрони придатні до стрільби.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи умисно, в порушення вимог постанови Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у невстановлений слідством час, місці та спосіб придбав, переніс та незаконно зберігав патрони у кількості 3 штуки, калібру 9,18 мм, які є боєприпасами, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 до 31.10.2016, тобто до проведеного за його місцем мешкання обшуку.
Відповідно до висновку експерта № 566-З від 15.11.2016, 3 патрони, вилучені в ході обшуку у ОСОБА_7 , є боєприпасами пістолетними патронами калібру 9х18 мм, призначеними для стрільби з пістолетів Макарова (ПМ), автоматичних пістолетів конструкції Стечкіна (АПС) та інших пістолетів та пістолетів-кулеметів аналогічного калібру; патрони виготовленні промисловим способом; патрони придатні для здійснення пострілу.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисників про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.3 ст. 365 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Висновки районного суду про наявність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.3 ст. 365 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 про те, що 16 серпня 2016 року він збирався у відрядження по роботі. Виходячи з дому, взяв з собою грошові кошти в сумі 56 600 доларів США (в купюрах по 50 та 100 доларів США), 9 840 Євро (в купюрах 2 купюри по 20, а також 50, 100, 500 Євро) та 24 000 грн. з метою їх передання матері, яка проживає під Києвом, на зберігання. Грошові кошти в валюті потерпілий поклав в білу тканеву сумочку із застібкою. Прибувши на залізничний вокзал зайшов до шашличної, яка знаходиться зліва від залізничного вокзалу, де замовив шашлик та 150 грамів горілки. Після шашличної ОСОБА_10 пішов на перон залізничного вокзалу, де задрімав. Прокинувшись побачив, що на годиннику було приблизно 00 год. 20 хв., поїзд до Києва від`їхав об 22 год. 58 хв. Після чого, потерпілий взяв свій рюкзак із сумкою та пішов до кас залізничного вокзалу, де йому повідомили, що наступний поїзд о 04 год. 27 хв. Після цього, до нього підійшли поліцейські, які були одягнуті в поліцейську форму (чорного кольору з кокардами та битами) та запитали куди потерпілий їде, попросили пред`явити квиток. Далі, запропонували пройти до привокзальних кас, де ОСОБА_6 два рази заглянувши в сумку потерпілого, де лежали кошти, подивився одразу на іншого поліцейського та запропонував пройти до відділку поліції. Вийшовши з приміщення, вони всі разом направились в буфет кафе «Експрес». Там, співробітники поліції запропонували потерпілому налагодити теплі відносини, на що ОСОБА_10 погодився. В буфеті потерпілий разом із поліцейськими замовили три склянки горілки. Після чого, потерпілий декілька разів випив по 100 грам горілки. Також, зазначив, що в період перебування потерпілого в буфеті поліцейські один раз виходили з буфету приблизно на 10-20 хвилин. Що було далі потерпілий не пам`ятає, оскільки прийшов до тями вже в лікарні. Старша медична сестра у лікарні видала потерпілому його речі ноутбук, два оглядових апарата, 24 000 гривень, що лежали в целофановому пакеті по 200 купюр. При цьому, як пояснював потерпілий, сумки з іноземною валютою не було. Під час допиту в судовому засіданні потерпілий впізнав одного з поліцейських, а саме: ОСОБА_6 . Також, в ході допиту потерпілий зазначив, що навесні минулого року останній надав знайомому ОСОБА_36 в борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, при цьому переписавши номера купюр банкнот на зворотній стороні боргової розписки. Він само особисто переписував номера купюр на розписці, щоб уникнути неприємної ситуацію, якщо гроші виявляться пошкодженими. З ним вже був випадок, коли він позичив гроші знайомому, але через деякий час цей знайомий йому повідомив, що гроші пошкоджені і тому банк їх не прийняв. Щоб не було сумнівів чи саме ті гроші, що він надав у позику пошкоджені він і переписав їх номера. Через три тижні позичені кошти були повернуті потерпілому, як пояснив ОСОБА_36 він грошами не скористався та віддає саме ті, які брав. Потерпілий, в свою чергу повернув ОСОБА_64 розписку про позику. Оглянувши номери на перших купюрах, потерпілий впевнився, що вони співпадають з переліком, зазначеним в розписці. Всі купюри він не оглядав, оскільки не сумнівався в тому, що ОСОБА_36 йому повернув саме його гроші. Одразу ж в поліції, він про цей випадок з ОСОБА_36 не говорив, оскільки не придав значення цій події, але пізніше, вже під час розгляду справи в суді, він звернувся до ОСОБА_79 з проханням пошукати розписку, яку він писав про позичку грошей. Через декілька днів ОСОБА_36 цю розписку віддав, тому він і пред`явив її в суді;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що працює молодшою медичною сестрою у швидкій допомозі. Влітку 2016 року, приїхавши на виклик до залізничного вокзалу Запоріжжя-1 разом із фельдшером ОСОБА_80 та водієм швидкої допомоги, вона побачила, як невідомий чоловік лежить біля будівлі в непритомному стані. Останній мав при собі рюкзак та ноутбук. Біля непритомного були поліцейські. Після чого, невідомого погрузили до машини швидкої допомоги та повезли до п`ятої міської лікарні;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_73 про те, що працює фельдшером у швидкій допомозі. В серпні 2016 року приблизно о 2 годині ночі надійшов виклик від фельдшера з залізничного вокзалу про те, що на залізничному вокзалі Запоріжжя-1 лежить чоловік в непритомному стані. Прибувши на виклик, свідок ОСОБА_81 побачив чоловіка біля будівлі в непритомному стані із сильним запахом алкоголю. Біля невідомого чоловіка був фельдшер з залізничного вокзалу та співробітники поліції. Після здійснення невідкладних медичних дій, вказаного чоловіка повезли до п`ятої міської лікарні, де при його передачі було виявлено грошові кошти в розмірі 24 000 грн., ноутбук, вимірювальні прибори, паспорти та інше майно, яке було описано та передано до п`ятої міської лікарні;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 про те, що в минулому році приблизно ближче до восени у п`яту міську лікарню до відділення реанімації, де останній працює, поступив чоловік у несвідомому стані з ознаками алкогольного сп`яніння. Після проведення відповідного лікування, вказаний чоловік був виписаний з лікарні;
- показаннями в судовому засіданні ОСОБА_75 про те, що вночі 17.08.2016 р., працюючи фельдшером в медичному пункті залізничного вокзалу Запоріжжя-1 надавала медичну допомогу невідомому чоловіку, який був в непритомному стані. При наданні медичної допомоги біля невідомого чоловіка також перебувала воєнізована охорона. Жодних співробітників поліції в цей день свідок ОСОБА_82 не бачила;
- показаннями в судовому засіданні ОСОБА_83 про те, що працює водієм швидкої допомоги та пам`ятає як, прибувши на виклик до залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» бачив невідомого чоловіка у несвідомому стані, якого відвезли на машині швидкої допомоги до п`ятої міської лікарні. При огляді вказаного чоловіка в лікарні, у невідомого було виявлено грошові кошти приблизно в сумі 20-22 тисячі гривен;
- показаннями в судовому засіданні ОСОБА_30 про те, що влітку 2016 року працювала в кафе «Експрес», що знаходиться на залізничному вокзалі «Запоріжжя-1». Після 22 години вечора до вказаного кафе зайшли два поліцейських, з яких одного свідок впізнала ОСОБА_7 , та чоловік похилого віку, які замовили 3 склянки горілки по 100 грам з соком та присіли за стіл. Через деякий час вказані особи повторили замовлення. Як зазначила свідок, поліцейські не вживали спиртне, а повертали їй горілку кожного разу. Далі, поліцейські вийшли з кафе хвилин на двадцять. Повернувшись до кафе, поліцейські знову взяли горілки та пройшли за стіл, де сидів невідомий чоловік. Згодом поліцейські знову вийшли та повернувшись взяли горілки. Через деякий час поліцейські покинули невідомого чоловіка, який заснув за столом. Оскільки свідок ОСОБА_30 зобов`язана була зачинити кафе о 12 годині ночі, вона вийшла на перон, де зустріла поліцейських та попросила їх забрати невідомого чоловіка. Повернувшись до кафе, поліцейські взяли непритомного чоловіка під руки, при цьому один з них взяв сумку собі на плече та вийшли на вулицю. Оскільки поліцейські зазначили, що будуть викликати невідомому чоловіку швидку допомогу, свідок ОСОБА_30 повернулась до кафе. Крім того, свідок повідомила, що в період перебування вказаних осіб в кафе будь-яких інших осіб в цьому кафе не було;
- показаннями в судовому засіданні ОСОБА_36 про те, що є колегою потерпілого ОСОБА_10 , у якого 15.04.2016 року у присутності свідка ОСОБА_62 позичив грошові кошти в сумі 3000 доларів США в 100 доларових купюрах. Свідок ОСОБА_36 підтвердив, що ним власноручно було написано розписку. При цьому, на зворотній стороні розписки ОСОБА_10 було прописано номери переданих купюр. Оскільки вказаними грошовим коштами свідок ОСОБА_36 не скористався, він ці же купюри і повернув потерпілому ОСОБА_10 . В 2018 році ОСОБА_10 звернувся до нього з проханням віддати розписку, яку він складав під час позики, оскільки вона потрібна;
- показаннями в судовому засіданні ОСОБА_62 про те, що був присутній у 2016 р. при передачі ОСОБА_10 грошових коштів в борг ОСОБА_64 в сумі 3000 доларів США в 100 доларових купюрах та при написанні ОСОБА_84 відповідної розписки. При огляді в судовому засіданні оригіналу розписки від 15.04.2016 р., свідок ОСОБА_35 підтвердив той факт, що на розписці стоїть його підпис. Також, зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_36 повернув ОСОБА_10 борг;
- відповідно до даних, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги КУ ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 17.08.2016 р. № 2-82, ОСОБА_10 встановлено попередній діагноз: алкогольне сп`яніння. З пацієнтом передано, зокрема, 24 096 грн., 320 російських рублів, паспорт громадянина України, іноземний паспорт, ноутбук ASUS, зарядний прилад тощо (т. 4, а. с. 2);
- згідно з виписного епікризу з історії хвороби ОСОБА_10 від 17.08.2016 р., останньому встановлено діагноз: гостре отруєння етанолом тяжкого ступеню. Кома 2 (т. 2, а. с. 17);
- висновком експерта від 20.12.2016 р. № 178/к, з якого вбачається, що у пацієнта ОСОБА_10 мало місце гостре отруєння та кома ІІ, що призвели до необхідності інкубації трахеї, встановлення центрального венозного доступу та проведення інтенсивної терапії і відповідно супроводжувались небезпечними для життя пацієнта явищами. З точки зору судової медицини та виходячи з вимог п. 2.1.3.т, наявні у ОСОБА_10 прояви отруєння оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження; можливість отруєння потерпілого ОСОБА_10 за обставин, на які вказує потерпілий, принципово не виключається;
- на підставі заяви ОСОБА_10 слідчим в ОВС СВ прокуратури Запорізької області складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.09.2016 р. (т. 2, а. с. 18-20), за змістом якого 17.08.2016 р. приблизно о 01:00 год. у приміщенні залізничного вокзалу Запоріжжя-1 співробітники поліції відкрито викрали належне ОСОБА_10 майно, а саме: грошові кошти в сумі 53 600 доларів США та 9 800 Євро;
- на підтвердження наявності у потерпілого ОСОБА_10 особистих грошових заощаджень, останнім на підставі заяви від 12.09.2016 р., надано до матеріалів кримінального провадження наступні докази (т. 2, а. с. 27-31,52-88):
- довідку Державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. О.Г. Івченка про заробітну плату за період з січня 2014 року по серпень 2016 року, з яких вбачається, що за вказаний період ним було отримано загальну суму заробітної плати в розмірі 289 774,38 грн.;
- заяву ОСОБА_10 від 03.01.2014 р. № SAMDNWFD900 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 400 Євро та фіскальний чек від 03.01.2014 р.;
- заяву ОСОБА_10 від 01.11.2013 р. № SAMDNWFD300 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 200 доларів США та фіскальний чек від 01.11.2013 р.;
- заяву ОСОБА_10 від 03.01.2014 р. № SAMDNWFD300 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 500 доларів США та фіскальний чек від 03.01.2014 р.;
- договір від 13.09.2013 р. № SAMDN8262 (вклад «Стандарт на 12 міс.»), укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_10 про розміщення останнім грошових коштів вклад «Стандарт» в сумі 2000 доларів США;
- договір про строковий банківський вклад від 28.12.2012 р НОМЕР_1 , укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на вкладний рахунок банку грошових коштів в сумі 5 300 доларів США; квитанцію від 28.12.2012 р. № 141 на суму 5 300 доларів США на виконання вказаного договору;
- договір про строковий банківський вклад від 29.12.2006 р. № 200/3528/06, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на вкладний рахунок банку грошових коштів в сумі 3000 доларів США;
- договір про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») від 29.04.2013 р. № 263/97/420561, укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на депозитний рахунок банку грошових коштів в сумі 4 500 доларів США; квитанцію від 29.04.2013 р. № 27490976 на суму 5 300 доларів США на виконання вказаного договору;
- заяву від 26.03.2014 р. про видачу АТ «Сбербанк Росії» готівки з поточного рахунку в сумі 1 400 доларів США, що еквівалентно 14 806,12 грн.
- заяву від 25.03.2014 р. про видачу АТ «Сбербанк Росії» готівки з поточного рахунку в сумі 1 400 доларів США, що еквівалентно 14 526,68 грн.
- квитанцію від 19.02.2014 р. про здійснення валютно-обмінної операції з конвертування 60 032 грн. в 6 700 доларів США.
- меморіальний ордер ПАТ «Промінвестбанк» від 21.03.2014 р. на суму 6 700 доларів США, що в еквіваленті 67 731,64 грн. з призначенням платежу закриття депозиту по строку.
- платіжне доручення від 23.04.2013 р. № 024DEBK на суму 20 000 грн. з призначенням платежу зарахування коштів на депозитний рахунок.
- платіжне доручення від 22.10.2013 р. № 024DEBK на суму 42 000 грн. з призначенням платежу зарахування коштів на депозитний рахунок.
- довідку-підтвердження, видані ОСОБА_10 про здійснення операції з готівкової іноземної валюти;
- довідку, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.09.2016 р. № 848567 про наявність рахунку «Стандарт безподатковий» в сумі 12 819 грн.;
- листа за підписом заступника керівника Державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. О.Г. Івченка від 29.04.2003 р. № 295/ВЭС щодо мінімальної норми добових робітникам, що виїжджають у відрядження за кордон;
- заяву в АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 03.04.2008 р. на видачу готівки в сумі 6 496,14 доларів США;
- квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.03.2005 р. № 10 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 1 100 Євро на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит;
- заяву від 02.04.2007 р. №№ 17, 18 в ЗАТ «ОТП Банк» на видачу готівки з поточного рахунку в загальній сумі 15 551,05 грн.;
- квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.03.2005 р. № 9 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 510 доларів США на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит;
- квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.04.2005 р. № 30 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 200 Євро на поточний рахунок для поповнення депозиту;
- квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 08.04.2005 р. № 21 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 400 доларів США на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит;
- відповідно до листа УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України від 07.09.2016 р. № 2214/42-07/01-16, згідно з графіком патрулювання території вокзалу станції Запоріжжя-1 з 20 год. 00 хв. 16.08.2016 р. до 08 год. 00 хв. 17.08.2016 р. здійснювали поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 44-46).
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.09.2016 р., потерпілий ОСОБА_10 у присутності двох понятих ( ОСОБА_85 , ОСОБА_86 ) серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав особу, яка здійснювала огляд сумки, в якій знаходились грошові кошти, на фотографії № 4, якою згідно з протоколом є ОСОБА_6 ;
- протоколом слідчого експерименту від 17.02.2017 р. та доданого до нього відеозапису на DVD-R диску (т. 2, а.с. 89-94) встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 показав та пояснив щодо обстановки та обставин, які сталися в період в ніч з 17.08.2016 року по 18.08.2016 р. на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», детально розповів про місцезнаходження його та інших учасників події, дії працівників поліції під час його знаходження, як на залізничному вокзалі, так і в кафе «Експрес»;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2017 р. із фототаблицею (т. 2, а.с. 103-117), свідок ОСОБА_30 у присутності двох понятих серед пред`явлених для впізнання осіб впізнала особу під номером 1, якою згідно з протоколом був потерпілий ОСОБА_10 ;
- протоколом обшуку від 31.10.2016 р. та переглянутого в судовому засіданні відеозапису проведення вказаної слідчої дії (т. 2, а.с. 126-131, 139), проведеного на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016 р. у справі № 335/11468/16-к (т. 2, а.с. 153), за наслідками проведеного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_5 виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 20 550 доларів США купюрами номіналом 50 доларів США у кількості 9 купюр та номіналом 100 доларів США купюрами у кількості 201 шт.; грошові кошти в сумі 4 470 Євро купюрами номіналом 20 Євро 1 шт., 50 Євро 5 шт., 100 Євро 32 шт. та 500 Євро 2 шт.; грошові кошти в сумі 200 грн. в кількості 2 купюр номіналом 100 грн. кожна.
- протоколом проведеного огляду грошових коштів, вилучених 31.10.2016 р. під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_5 прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області в службовому кабінеті № 8 прокуратури Запорізької області у присутності двох понятих, складено протокол огляду, в якому перелічено кількість вилучених банкнот, їх номінали та серії (т. 3, а.с. 9-15);
- розпискою від 15.04.2016 р. за підписом ОСОБА_36 , яка складена в присутності ОСОБА_62 , згідно з якою 15.04.2016 р. ОСОБА_36 отримав від ОСОБА_10 грошову суму в розмірі 3000 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму в строк до 15.10.2016 р. Також, із змісту вказаної вище розписки вбачається, що на зворотньому її боці переписано серії та номери передатних банкнот, в тому числі LB64934354К, LJ78457075А, LB11929806L, LB81303661К, LA34906539А (т. 4, а.с. 242);
- листом за підписом представника НБУ в Запорізькій області від 14.11.2016 р. № 61-0057/93567, офіційний курс української гривні, встановлений НБУ на 17.08.2016 р. становив 2 505,9288 гривні за 100 доларів США та 2 830,4466 гривні за 100 Євро (т. 2, а.с. 134);
- протоколами про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 29.11.2016 р., 30.11.2016 р., DVD-R дисків до вказаних протоколів судом встановлено, що між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбувались розмови, під час яких вони ділились один з одним планами щодо витрачання коштів на будівлю будинку, балкону та купівлю автомобіля, будівельних матеріалів:
- так, 30.09.2016 р. о 19 год. 44 хв. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбулась розмова щодо ремонту балкону: ОСОБА_7 : «Балкончик мне уже сделали». ОСОБА_6 : «Уже сделали?». ОСОБА_7 : «Да, полностью». ОСОБА_6 : «Что там царюете?».
- 07.10.2016 р. о 15 год. 20 хв. та о 19 год. 28 хв. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбулась розмова щодо купівлі автомобіля: ОСОБА_6 питає у ОСОБА_7 : «Слышишь, а ты когда машину смотрел, а ты «Форзу» не смотрел, не?» ОСОБА_7 : «Не ну машина то ничо (…) ты просто смотри года (…)». ОСОБА_6 : «2012 (…) пять четыреста, понял?» ОСОБА_7 : «Нормально (…) а так вообще просматривал какая цена на них?» ОСОБА_6 : «Ну вот 5 400, 5 600, понял? (…)».
- 08.10.2016 р. о 20 год. 59 хв. відбулась розмова між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо будівлі будинку: ОСОБА_6 : «Та не, Серёга, мне хоть бы на дом хватило». ОСОБА_7 : «Ты шо прикалываешься? Та хватит тебе на два их». ОСОБА_6 : «Та, да. Так, как я хочу сделать, возможно, что не хватит. Я хочу полностью такой эконом дом сделать». ОСОБА_7 : «Чи у тебя оно там тоже плывёт и плывёт, да, по-тихоньку?». ОСОБА_6 : «Не пока ничо (…) В среду поеду узнаю, что там по стройматериалам».
- 16.10.2016 р. о 17 год. 26 хв. відбулась розмова між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо витрачання коштів: ОСОБА_7 : «Да, золотой бюджет начинает плыть». ОСОБА_6 : «Плыть, как он плывёт (…) Котлета худеет и худеет».

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_73 , ОСОБА_25 , ОСОБА_82 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_36 , ОСОБА_62 , висновки експерта, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними, а у своїй сукупності достатніми для визнання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.3 ст. 365 КК України, оскільки вони співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому щодо обставин вчинення останніми вищевказаних злочинів.

Колегія суддів вважає доводи захисників про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними вищевказаних злочинів, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"), колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи сторони захисту.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілого ОСОБА_10 , зокрема про те, що 16 серпня 2016 року він збирався у відрядження по роботі і взяв з собою грошові кошти в сумі 56 600 доларів США (в купюрах по 50 та 100 доларів США), 9 840 Євро (в купюрах 2 купюри по 20, а також 50, 100, 500 Євро) та 24 000 грн. з метою їх передання матері, яка проживає під Києвом, на зберігання, прибувши на залізничний вокзал вживав горілку, задрімав та спізнився на поїзд, через деякий час до нього підійшли поліцейські, які були одягнуті в поліцейську форму (чорного кольору з кокардами та битами) та запитали куди потерпілий їде, попросили пред`явити квиток, далі, запропонували пройти до привокзальних кас, де ОСОБА_6 два рази заглянувши в сумку потерпілого, де лежали кошти, подивився одразу на іншого поліцейського та запропонував пройти до відділку поліції, вийшовши з приміщення, вони всі разом направились в буфет кафе «Експрес», там, співробітники поліції запропонували потерпілому налагодити теплі відносини, на що він погодився, в буфеті потерпілий разом із поліцейськими замовили три склянки горілки, після чого, потерпілий декілька разів випив по 100 грам горілки, що було далі він не пам`ятає, оскільки прийшов до тями вже в лікарні; крім того потерпілий пояснив, що навесні минулого року останній надав знайомому ОСОБА_36 в борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, при цьому переписавши номера купюр банкнот на зворотній стороні боргової розписки, позичені кошти були повернуті потерпілому, як пояснив ОСОБА_36 він грошами не скористався та віддає саме ті, які брав, оглянувши номери на перших купюрах, потерпілий впевнився, що вони співпадають з переліком, зазначеним в розписці, під час розгляду справи в суді, він звернувся до ОСОБА_79 з проханням пошукати розписку, яку він писав про позичку грошей, через декілька днів ОСОБА_36 цю розписку віддав; які узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_30 зокрема про те, що про те, що влітку 2016 року вона працювала в кафе «Експрес», що знаходиться на залізничному вокзалі «Запоріжжя-1», після 22 години вечора до вказаного кафе зайшли два поліцейських, з яких одного свідок впізнала ОСОБА_7 , та чоловік похилого віку, які замовили 3 склянки горілки по 100 грам з соком та присіли за стіл, через деякий час вказані особи повторили замовлення, поліцейські не вживали спиртне, а повертали їй горілку кожного разу, через деякий час поліцейські вийшли з кафе, а чоловік заснув за столом, оскільки вона повинна була зачинити кафе о 12 годині ночі, вона вийшла на перон, де зустріла поліцейських та попросила їх забрати невідомого чоловіка, повернувшись до кафе, поліцейські взяли непритомного чоловіка під руки, при цьому один з них взяв сумку собі на плече та вийшли на вулицю і повідомили її про те що будуть викликати цьому чоловіку швидку допомогу; так і з показаннями свідка ОСОБА_36 зокрема про те, що 15.04.2016 року ОСОБА_10 позичив йому грошові кошти в сумі 3000 доларів США в 100 доларових купюрах, у зв`язку з чим ним власноручно було написано розписку, при цьому, на зворотній стороні розписки ОСОБА_10 було прописано номери переданих купюр, оскільки вказаними грошовим коштами він не скористався, ці же купюри і повернув потерпілому ОСОБА_10 , в 2018 році останній звернувся до нього з проханням віддати розписку, яку він складав під час позики;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

листом УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України від 07.09.2016 р. № 2214/42-07/01-16, згідно з графіком патрулювання території вокзалу станції Запоріжжя-1 з 20 год. 00 хв. 16.08.2016 р. до 08 год. 00 хв. 17.08.2016 р. здійснювали поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 44-46);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.09.2016 р., потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав особу, яка здійснювала огляд сумки, в якій знаходились грошові кошти, на фотографії № 4, якою згідно з протоколом є ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 49-50);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2017 р. із фототаблицею (т. 2, а.с. 103-117), свідок ОСОБА_30 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнала особу під номером 1, якою згідно з протоколом був потерпілий ОСОБА_10 ;
- протоколом обшуку від 31.10.2016 р. згідно якого за місцем мешкання ОСОБА_7 виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 20 550 доларів США купюрами номіналом 50 доларів США у кількості 9 купюр та номіналом 100 доларів США купюрами у кількості 201 шт.; грошові кошти в сумі 4 470 Євро купюрами номіналом 20 Євро 1 шт., 50 Євро 5 шт., 100 Євро 32 шт. та 500 Євро 2 шт.; грошові кошти в сумі 200 грн. в кількості 2 купюр номіналом 100 грн. кожна.
- розпискою від 15.04.2016 р. за підписом ОСОБА_36 , згідно з якою 15.04.2016 р. ОСОБА_36 отримав від ОСОБА_10 грошову суму в розмірі 3000 доларів США, із змісту вказаної вище розписки вбачається, що на зворотному її боці переписано серії та номери передатних банкнот, в тому числі LB64934354К, LJ78457075А, LB11929806L, LB81303661К, LA34906539А (т. 4, а.с. 242),
свідчать про те, що саме обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили злочини, передбаченні ч. 5 ст. 185, ч.3 ст. 365 КК України.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що під час обшуку в квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 виявлені та вилучені п`ять купюр, які належали потерпілому ОСОБА_10 , що дає підстави суду вважати, що до ОСОБА_7 вказані кошти потрапили саме внаслідок їх викрадення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_10 за обставин, вказаних у вироку.

Доводи захисників про те, що викликає великі сумніви наявність у потерпілого ОСОБА_10 такої особо крупної суми грошей, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження наявності у нього крупних особистих грошових заощаджень їм було надано довідку Державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. О.Г. Івченка про заробітну плату за період з січня 2014 року по серпень 2016 року, з яких вбачається, що за вказаний період ним було отримано загальну суму заробітної плати в розмірі 289 774,38 грн.; заяву ОСОБА_10 від 03.01.2014 р. № SAMDNWFD900 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 400 Євро та фіскальний чек від 03.01.2014 р.; заяву ОСОБА_10 від 01.11.2013 р. № SAMDNWFD300 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 200 доларів США та фіскальний чек від 01.11.2013 р.; заяву ОСОБА_10 від 03.01.2014 р. № SAMDNWFD300 в ПАТ КБ «ПриватБанк» про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму 1 500 доларів США та фіскальний чек від 03.01.2014 р.; договір від 13.09.2013 р. № SAMDN8262 (вклад «Стандарт на 12 міс.»), укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_10 про розміщення останнім грошових коштів вклад «Стандарт» в сумі 2000 доларів США; договір про строковий банківський вклад від 28.12.2012 р НОМЕР_1 , укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на вкладний рахунок банку грошових коштів в сумі 5 300 доларів США; квитанцію від 28.12.2012 р. № 141 на суму 5 300 доларів США на виконання вказаного договору; договір про строковий банківський вклад від 29.12.2006 р. № 200/3528/06, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на вкладний рахунок банку грошових коштів в сумі 3000 доларів США; договір про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») від 29.04.2013 р. № 263/97/420561, укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_10 , про внесення останнім на депозитний рахунок банку грошових коштів в сумі 4 500 доларів США; квитанцію від 29.04.2013 р. № 27490976 на суму 5 300 доларів США на виконання вказаного договору; заяву від 26.03.2014 р. про видачу АТ «Сбербанк Росії» готівки з поточного рахунку в сумі 1 400 доларів США, що еквівалентно 14 806,12 грн.; заяву від 25.03.2014 р. про видачу АТ «Сбербанк Росії» готівки з поточного рахунку в сумі 1 400 доларів США, що еквівалентно 14 526,68 грн; квитанцію від 19.02.2014 р. про здійснення валютно-обмінної операції з конвертування 60 032 грн. в 6 700 доларів США; меморіальний ордер ПАТ «Промінвестбанк» від 21.03.2014 р. на суму 6 700 доларів США, що в еквіваленті 67 731,64 грн. з призначенням платежу закриття депозиту по строку; платіжне доручення від 23.04.2013 р. № 024DEBK на суму 20 000 грн. з призначенням платежу зарахування коштів на депозитний рахунок; платіжне доручення від 22.10.2013 р. № 024DEBK на суму 42 000 грн. з призначенням платежу зарахування коштів на депозитний рахунок; довідку-підтвердження, видані ОСОБА_10 про здійснення операції з готівкової іноземної валюти; довідку, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.09.2016 р. № 848567 про наявність рахунку «Стандарт безподатковий» в сумі 12 819 грн.; листа за підписом заступника керівника Державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. О.Г. Івченка від 29.04.2003 р. № 295/ВЭС щодо мінімальної норми добових робітникам, що виїжджають у відрядження за кордон; заяву в АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 03.04.2008 р. на видачу готівки в сумі 6 496,14 доларів США; квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.03.2005 р. № 10 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 1 100 Євро на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит; заяву від 02.04.2007 р. №№ 17, 18 в ЗАТ «ОТП Банк» на видачу готівки з поточного рахунку в загальній сумі 15 551,05 грн.; квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.03.2005 р. № 9 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 510 доларів США на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит; квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.04.2005 р. № 30 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 200 Євро на поточний рахунок для поповнення депозиту; квитанцію АКБ «Райффайзен Банк Аваль» від 08.04.2005 р. № 21 про внесення ОСОБА_10 готівки в сумі 400 доларів США на поточний рахунок для подальшого розміщення на депозит, які суд першої інстанції визнав належними та допустимими доказами.

Не заслуговують уваги доводи захисників і про те, що знайдені у ОСОБА_7 під час обшуку грошові кошти, належать йому, його матері, а частину він взяв в борг у ОСОБА_50 , оскільки вони перевірялися в суді першої інстанції і районний суд прийшов до правильних висновків, зокрема про те, що версія сторони захисту, що грошові кошти виявлені за місцем проживання ОСОБА_7 01.11.2016 р. не є грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 , а є особистими коштами ОСОБА_7 , його матері ОСОБА_89 та позиченими у свідка ОСОБА_50 , проте вона не знайшла свого об`єктивного підтвердження. Так, свідок ОСОБА_90 в ході допиту зазначив, що офіційно не працює та є знайомим родини ОСОБА_7 . Крім того, зазначив, що позичив дружині ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США в купюрах по 100 доларів США на купівлю квартири, про що ОСОБА_54 в червні 2016 року складена відповідна розписка. Станом на час допиту в суді, грошові кошти останньому не повернуто. Допитана в ході розгляду справи свідок ОСОБА_49 надала показання, за змістом яких надала своєму синові ОСОБА_7 та його дружині в минулому році грошові кошти в сумі 5000 Євро, в т.ч. в купюрах 3 по 500 Євро. Крім того, зазначила, що періодично надавала синові ОСОБА_7 грошові кошти в доларах та гривнях. Свідок ОСОБА_48 при допиті показала, що сума коштів в розмірі 10 000 доларів була отримана останньою в борг в червні 2016 року у чоловіка своєї подруги ОСОБА_51 . Також, 10 000 доларів ОСОБА_48 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 назбирали в період їх подружнього життя з 2006 року.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, розглянувши та дослідивши протокол огляду від 01.11.2016 р. (т. 3, а.с. 9-15), складений за наслідками проведеного огляду грошових коштів, вилучених 31.10.2016 р. під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та розписку від 15.04.2016 р., складену ОСОБА_36 та ОСОБА_10 (т. 4, а.с. 242) обґрунтовано прийшов до висновку про те, що банкноти із серією та номерами: LB64934354К, LJ78457075А, LB11929806L, LB81303661К, LA34906539А, які вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та зафіксовані в протоколі огляду від 01.11.2016 р. співпадають і зазначені на зворотній стороні розписки від 15.04.2016 р., тобто надавались потерпілим ОСОБА_10 ОСОБА_36 в борг 15.04.2016 р. Відомості, що містяться в розписці від 15.04.2016 р., яка складена ОСОБА_36 та ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_62 підтверджено окрім показань ОСОБА_10 , показаннями ОСОБА_36 та ОСОБА_91 . У колегії суддів не має підстав ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_91 .
Таким чином, судом обґрунтовано встановлено, що під час обшуку в квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 були виявлені та вилучені п`ять купюр, які належать потерпілому ОСОБА_10 .

Безпідставними є доводи захисників і про те, що показання потерпілого ОСОБА_10 є не послідовними, суперечливими, а тому не можуть бути покладені в основу вироку, є також необґрунтованими, оскільки не відповідають дійсності.
Крім того, цім доводам апелянтів була дана правова оцінка судом першої інстанції, з якою погоджується колегія суддів.
Даючи оцінку показанням потерпілого ОСОБА_10 суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, зокрема про те, що в цілому показання ОСОБА_10 про фактичні обставини викрадення в нього грошових коштів, надані під час проведення слідчого експерименту та в суді співпадають, потерпілий постійно вказував точну суму коштів, валюту грошових коштів, їх номінал, вказував дату та мету свого знаходження на вокзалі, однаково зазначав, що двоє працівників поліції підійшли до нього та точно вказував їх фрази та дії, а тому вважає допустимою деяку різницю в показаннях, які не носять суттєвого характеру та не дають підстав вважати, що показання потерпілого різняться та є наслідком вимислу. Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги, що ОСОБА_10 вказував про те, що працівники поліції були в чорному одязі, в той час, як в суді не встановлено, що формений одяг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був саме такого кольору, обвинувачені вказують на те, що їх формений одяг на той час був темно-синього кольору також в листі від 09.12.2016 р. № 11679/45/01/05-2016 за підписом начальника Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, вказано, що повсякденна літня форма молодшого начальницького та рядового складу міліції складається з речей: кашкет повсякденний темно-синього кольору, кітель повсякденний і брюки на випуск темно-синього кольору, сорочка блакитного кольору з галстуком чорного кольору, напівчеревики чорного кольору; і ці доводи не спростовані стороною обвинувачення, але таку невідповідність в показаннях потерпілого суд вважає допустимою, оскільки обидва кольору одягу є темними та колір може бути сплутаний потерпілим, зважаючи на вечірній час та його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Обґрунтованими є також доводи суду і про те, що не впливають на його висновки відомості, зазначені в листі від 19.12.2016 р. № 2049 за підписом начальника вокзалу структурного підрозділу «Вокзал станції Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про те, що з 01.01.2016 р. по теперішній час приміські каси розпочинають свою роботу о 05 год. 10 хв., закінчення роботи о 21 год. 15 хв., перерва з 9 год. 30 хв. до 10 год. 15 хв., після закриття приміських квиткових кас о 21 год. 15 хв., зал очікування приміських кас зачиняється, оскільки в суді достовірно не встановлено, що в ніч з 16.08.2016 р. на 17.08.2016 р. приміщення приміських кас було зачинено.
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи захисників, захисника ОСОБА_12 зокрема про те, що:
- після повідомлення потерпілим ОСОБА_10 в правоохоронні органи про зникнення в нього крупної суми грошей на залізничному вокзалі м. Запоріжжя та обставини крадіжки, йому звісно не повірили довго перевіряли факт наявності у нього вказаних грошей, і це зрозуміло, тому що жодна адекватна людина з неймовірно крупною сумою грошей при собі не почне подорож з вживання алкоголю, а саме так розпочав свої покази ОСОБА_10 ;

- ОСОБА_10 перевірили на поліграфі правди де вияснили лише одне питання чи були у нього в наявності заявлені ним гроші, та не перевіряли чи впевнений він що грошима заволоділи співробітники поліції. Незважаючи на всі підтверджені документально та наявні в суді неточності показів ОСОБА_10 , а саме (проникнення в приміщення приміських кас після 21:00 годин коли вони (згідно довідки з вокзалу Запоріжжя-1) вже закриті, чорна форма співробітників поліції яка на той час малася в наявності тільки у нових патрульних;

- пред`явлення йому для впізнання протоколів з 6 фотокартками в кожному хоча в протоколах було по 4 фотокартки, безпосередньо в залі суду вказав як на осіб які скоїли відносно нього злочин на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 хоча обвинувачення по даному епізоду пред`явлено ОСОБА_6 ) орган досудового слідства вирішив розробляти лише патрульних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незважаючи на інших осіб які були присутні на залізничному вокзалі в той день та ніч;

- доказами якими в подальшому оперував суд першої інстанції здобуто: 1) впізнання ОСОБА_10 ОСОБА_6 за фотокарткою з мережі Інтернет де йому 16 років; 2) В ході обшуку підтверджена істотна зміна майнового стану ОСОБА_6 , а саме вилучена квитанція на купівлю ноутбуку за оплату частинами з карти банку із заробітною платнею; 3) Та вилучена квитанція про купівлю строй матеріалів на суму 37584 гривні, які в подальшому ОСОБА_6 повернув з метою розрахуватися з боргами перед родичами які внесли за нього заставу при обранні запобіжного заходу;

- суд бачив (при огляді як речового доказу в суді) та вважає недостатньо оцінив, який був в наявності мобільний телефон у ОСОБА_6 (старий в подряпинах та розбитим склом), який за версією слідства казково розбагатів. Також не долучені матеріали повторного обшуку в оселі ОСОБА_6 який проводився з метою все ж таки знайти гроші, який бажаних результатів для слідства не приніс. Незрозуміло чому орган досудового слідства не провів негласних спостережень за всіма можливими учасниками тих подій з метою фіксування істотних змін в майновому стані, можливо був би інший результат розслідування та судового розгляду кримінального провадження;

- показання старшого бригади швидкої допомоги ОСОБА_18 різняться з викладеними у вироку суду, де суд 3-4-ох чоловік в формі називає прямо співробітниками поліції; співробітник швидкої ОСОБА_19 дала аналогічні покази як і ОСОБА_20 , бачила як він витягав у ОСОБА_21 гроші - суд першої інстанції у вироки описаний факт про гроші не вказує; водій швидкої допомоги ОСОБА_22 - суд постановивши вирок не вказав що свідок ОСОБА_22 в залі суду ОСОБА_23 та ОСОБА_24 бачив вперше; співробітник реанімації ОСОБА_25 - покази ОСОБА_25 ще раз підтверджують що історія ОСОБА_21 яку він виклав на досудовому слідстві та в суді кимось вигадана та запропонована останньому та покази ОСОБА_26 викладені у вироку суду взагалі, викладені так, що не несуть ніякого ні доказового ні обвинувального значення та не відповідають тим які він надав в суді; співробітник медичного пункту вокзалу ОСОБА_27 - покази вказаного свідка суд виклав у вироку, але трохи в скороченому вигляді; співробітник ВОХР ОСОБА_28 - суд першої інстанції взагалі не дав ніякої оцінки цим показам; співробітник ВОХР ОСОБА_29 - беручи до уваги покази ОСОБА_28 , покази ОСОБА_29 є вкрай підозрілими, обидві особи чергували, але нічого не пам`ятають, також судом до уваги не взяті; свідок ОСОБА_30 в кафе «Експрес» була змінним барменом на 3 зміни. Після 22 годин 16.08.16 р. до неї зайшов ОСОБА_31 з двома співробітниками поліції. Правда пив декілька разів горілку, співробітники не пили. Декілька разів співробітники виходили із кафе залишаючи сплячого ОСОБА_32 на одинці з ОСОБА_30 так як в кафе більше нікого не було. Після в кафе закрилася ночувати, а Правду вивели на вулицю. При допиті в суді пояснила, що виїжджає на постійне місце проживання за кордон, просить більше її не турбувати;

- потерпілим був сфальсифікований доказ по факту надання в борг 3000 доларів США, в подальшому повернення саме тих купюр серед яких декілька номерів купюр співпали з вилученими у ОСОБА_24 . Так свідок ОСОБА_35 при допиті в суді під звукозапис побоявся підтвердити свої покази на детекторі правди тому його свідчення я навіть не буду аналізувати. А ось свідок ОСОБА_36 який мабуть дійсно брав гроші у ОСОБА_21 в борг не захотів на 100 процентів обманювати суд та пояснив, що коли брав гроші в борг поспішав, написав розписку та забрав гроші, а Правда з ОСОБА_37 осталися в машині останнього переписувати купюри, які вже забрав поспішаючий ОСОБА_38 . Саме тому його підпису під переписаними купюрами в розписці немає. Також він пояснив що через два вдалих відрядження за два місяці відробив вказані гроші тому ОСОБА_39 віддав саме ті купюри які брав. З метою підтвердити покази ОСОБА_36 документально мною на роботу останнього був надісланий запит з питанням чи були у ОСОБА_40 відрядження та скільки йому виплачено грошового утримання. На що останній згоди не дав та сума утримання осталася для усіх загадкою. Це і зрозуміло всі ми інколи беремо гроші в борг, але не з метою потримати їх у себе, а витрачати. Безглузді пояснення ОСОБА_40 , який при допиті пояснив, що пережив крадіжку, взяти крупну суму грошей щоб просто потримати її у себе вдома;

захисника ОСОБА_13 зокрема про те, що:
- стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би свідчив про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому правопорушень. Заява потерпілого ОСОБА_10 не є доказом у справі, а лише підставою для порушення кримінального провадження. Однак суд визнав цю заяву як доказ вини ОСОБА_7 . Знайдені у ОСОБА_7 під час обшуку грошові кошти аж ніяким чином не доводять, що це кошти ОСОБА_10 . Крім того, обшук у помешканні ОСОБА_24 проводився через півтора місяці з часу події. Як пояснили свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , зазначені кошти складалися з частини їх особистих коштів - 10 000 доларів США, інші 10 000 доларів США вони взяли в борг у ОСОБА_50 з метою придбання квартири в м. Запоріжжя, де працює подружжя ОСОБА_24 . Отримання коштів в борг підтверджено договором позики (т.4, а.с.40) та свідченнями ОСОБА_51 в судовому засіданні. Також частину коштів в євро валюті мати ОСОБА_24 віддала йому на зберігання. В судовому засіданні вона пояснювала, з яких джерел вона мала дохід. Також одна квитанція, що збереглася, щодо придбання ОСОБА_52 500 євро, підтверджує її покази (т.5, а. с. 21). Допитаний свідок ОСОБА_53 (допит 11.12.2017 року, аудіозапис з 57.14 хв.) підтвердив факт надання в борг суми в 10000 доларів США. Він пояснив, що зазначена сума в нього залишилась від продажу належної йому квартири в м. Баку Республіки Азербайджан. Такі ж покази він давав під час допиту в УВБ від 30.01.2017 року. (Стороною обвинувачення протокол допиту свідка до матеріалів справи не долучався, на клопотання захисника долучити даний протокол, прокурор відповів відмовою. Тому копію даного протоколу надаю разом з апеляційною скаргою);

- суд не зважив на ці докази, а в рішенні вибірково зазначив, що ОСОБА_92 офіційно не працевлаштований. Договір позики між ОСОБА_54 та ОСОБА_93 взагалі судом не взято до уваги.

- свідок ОСОБА_57 в судовому засіданні від 11.12.2017 року пояснила, що кафе, в якому вона на той час працювала підмінною лише три дні, закривалося о 12 годині ночі. А поліцейські з дідусем прийшли близько 22.00, залишили приміщення одразу після 24.00. Крім того, свідок зазначила, що у неї «очень плохая память на лица» (аудіозапис 53:31 від 11.12.2017 р). Навіть один зі складу суддів зазначив, що всі троє обвинувачених «на одно лицо».

- ОСОБА_10 , не доведено, що в ніч з 16.08.2016 р. на 17.08.2017 року у нього при собі знаходилися грошові кошти в іноземній валюті. Тому, чи мало місце викрадення коштів взагалі, не відомо. Суд в своєму рішенні посилається на банківські виписки щодо наявності у ОСОБА_10 , грошових коштів на банківських рахунках, в тому числі і валютних. Але всі банківські документи датовані, в основному 2005 роком, а також 20013-2014 pp. До того ж, майже всі перераховані у вироку, заяви від ОСОБА_10 та банківські довідки підтверджують лише внесення готівки на банківські рахунки. Підтвердження зняття готівки саме на таку суму, яку вказує ОСОБА_10 , яку він начебто перевозив в ніч з 16.08.2016 року, - не має. Однак суд безпідставно визнав вищевказані документи як належні докази наявності у ОСОБА_10 , зазначеної суми грошових коштів. Крім того, не встановлено жодного доказу наявності у ОСОБА_10 цих грошових коштів саме 16.08.2019 року;

- судом взагалі не враховано віктимну поведінку ОСОБА_10 , який весь день та вечір 16.08.2016 року вживає самостійно алкогольні напої, везе валютні кошти у звичайній подорожній сумці нічним потягом в загальному вагоні! Везе готівку на у село на зберігання до своєї 94-річної матері! Досить тривалий час речі ОСОБА_10 , знаходились без його нагляду, коли спав на лавочці на пероні. Сам ОСОБА_10 , підтвердив, що він не перевіряв наявність цих коштів після пробудження вночі. На якому етапі перебування ОСОБА_10 , на вокзалі зникли його гроші, встановити неможливо. Чи його пограбували, коли він вживав горілку в кафе, чи під час його сну на пероні, чи під час його непритомного стану до приїзду «Швидкої», чи працівниками цієї «Швидкої» чи в лікарні, чи взагалі Правда їх сам загубив, наразі є неясним. Близько першої години ночі, зі слів ОСОБА_10 , його розбудили працівники поліції з метою перевірки документів. ОСОБА_10 неодноразово наголошував, що працівники поліції були одягнені в чорну форму Національної поліції. В своїх показах на допиті в судовому засіданні від 14.06.2017 року він чітко зазначив, що поліцейські були вдягнені в чорну форму, «как реформированная национальная полиция» (аудіозапис від 14.06.2917 p. - 30.50 хв.). Однак, згідно відповіді начальника Комунарського відділення поліції від 09.12.2016 р., формений одяг працівників відділення, в тому числі і ОСОБА_7 , синього кольору;

- судом же покази ОСОБА_10 перекручено. Суд, не зважаючи на впевненість ОСОБА_10 , на його достовірну проінформованість про формений одяг Національної поліції, вважає «допустимою невідповідність в показаннях потерпілого, оскільки обидва кольори є темними та колір може бути сплутаний потерпілим, зважаючи на вечірній час та перебування у стані алкогольного сп`яніння». По-перше, ОСОБА_10 жодного разу не назвав колір форменого одягу поліцейських «темним», а саме «чорним», таким який носять працівники оновленої поліції. По-друге, сам ОСОБА_10 пояснював, що на пероні, де він сидів, було добре освітлення, також вони заходили в кафе, та приміські каси, де було добре освітлення;

- можливість причетності до вказаного інциденту саме працівників патрульної поліції підтверджується тим фактом, що під час пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_30 , остання сумнівалася у виборі між двома статистами, один з яких був ОСОБА_7 а інший - одягнений в форму чорного кольору співробітник поліції. Зі слів Правди, полісмени привели його в приміщення приміських кас, оглядали його речі і помітили сумочку з грошима. Однак цей пункт свідчень Правди спростовується відповіддю начальника вокзалу «Запоріжжя-1» від 19.12.2016 p., згідно якої приміські каси зачиняються о 21.00, після закриття ніхто не має доступу в ці приміщення. Ніяких винятків в даному документі не зазначено. Однак судом взагалі безпідставно даний належний та достовірний доказ не взято до уваги. «Оскільки в суді достовірно не встановлено, що в ніч з 16.08.2017 року на 17.08.2017 року приміщення приміських кас було зачинено». Тобто, офіційний документ з печаткою та підписом посадової особи для суду не є належним доказом, а свідчення потерпілого, який плутається і в інших своїх показах, є належним доказом. Крім того, як раз обвинувачення мало довести, що в той час, незважаючи на графік роботи, приміщення приміських кас було відчинено. Як доказ, що 16-17 вересня 2016 року приміські каси все ж таки були зачинені, надається уточнена відповідь начальника виробничого підрозділу вокзалу станції Запоріжжя-1 № 495 від 25.03.2019 року. Суд як на доказ провини ОСОБА_7 посилається на розписку про надання в борг ОСОБА_10 , грошових коштів. В жодному поясненні на досудовому слідстві ОСОБА_10 , не згадував про існування цієї розписки, де він переписав номери купюр. І тільки після відкриття матеріалів справи з описом всіх вилучених у ОСОБА_7 під час обшуку купюр, «згадав» про це;

- ОСОБА_10 , пояснив, що він передав в борг 3000 доларів США 15.04.2016 року, ці кошти йому повернули через три тижні (аудіозапис 58:00 хв.). Дуже дивною видається та обставина, що особа, яка повернула борг, отримала оригінал розписки і два роки зберігала її у себе. А в потрібний для ОСОБА_10 , час повернула цю розписку. Під час допиту потерпілого ОСОБА_10 від 11.11.2016 року (№ 15 в Реєстрі матеріалів розслідування у кримінальному провадженні), протокол якого прокурор також відмовився надати суду, а клопотання захисника про зобов`язання надати цей протокол суд відхилив, ОСОБА_10 , зазначав, що в 2016 році він давав 3000 доларів США ОСОБА_58 , а ніякому не ОСОБА_59 . І знову ж таки, ні про яку розписку мови не йшлося. Також ОСОБА_10 , повідомив, що про існування такої суми грошей знали, крім його матері, ОСОБА_60 та ОСОБА_61 . Ніякого ОСОБА_62 ОСОБА_10 , не вказує. Однак в судовому засіданні про ОСОБА_63 , не згадує, а от ОСОБА_35 виявляється потрібним свідком. Також на питання слідчого: «За якими ознаками Ви можете впізнати викрадені грошові кошти?» ОСОБА_10 відповів, що більшість купюр були номіналом по 100 доларів США нового зразка, на 4 купюрах нового зразка були сліди від полімерної резинки на лицьовій та зворотній стороні». Якби особа переписувала номери купюр під час надання коштів в борг, вона б цю обставину запам`ятала. А так - ні. І тільки під час судового засідання «згадала», та ще й боржник зовсім інший. Таким чином, вважає, що вказана розписка є неналежним та недостовірним доказом, а сфабрикованим документом;

- цей факт підтверджується ще й тим, що на питання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 до свідка ОСОБА_62 , який, начебто, був присутнім під час передачі в борг ОСОБА_10 ОСОБА_64 3000 доларів США, свідок повідомив, що він не був присутнім під час переписування номерів купюр, і на «детекторі брехні» від свої покази підтвердити відмовляється. Крім того, навіть прийнявши цю розписку як доказ того, що Правда переписував номери 30 купюр, ця розписка не може вважатися доказом вини ОСОБА_24 . Купюри Правдою не перевірялися під час повернення ОСОБА_65 отриманої позики, а тільки кілька, які лежали зверху (пояснення самого ОСОБА_66 ). Як пояснив ОСОБА_67 , з цих коштів (3000 дол.США) він брав декілька купюр та розмінював їх на гривні, витрачав їх з квітня по серпень 2016 року. Інша сума залишилася у нього на зберіганні. Гроші - це такий вид товару, який постійно перебуває в обігу. Не виключено, що долари, які здав ОСОБА_67 , придбав ОСОБА_68 , чи ОСОБА_24 , чи його мати, чи будь-які інші особи. Як зазначив захисник Правди, номери 5-ти купюр по 100 дол. США співпали з номерами тих купюр, які вилучили у ОСОБА_24 під час обшуку. Тобто, з 30 купюр співпало тільки 5. ОСОБА_69 дійсно викрав у Правди кошти, то співпали б всі номери всіх купюр. Де ж поділися інші? Як раз ця обставина свідчить про те, що кошти, вилучені у ОСОБА_24 , не є коштами Правди.

- належність коштів, вилучених у ОСОБА_7 під час обшуку, саме ОСОБА_7 , в тому числі і отримані в борг від ОСОБА_70 , підтверджені належними та достовірними доказами (протоколом допиту, показаннями свідків, договором позики, виписками з банківського рахунку);

- невідповідність показів ОСОБА_10 дійсним обставинам справи, а саме: перебування його та полісменів в приміщенні приміських кас, які насправді на той час були зачинені; перебування ОСОБА_10 з полісменами в кафе. Зі слів ОСОБА_66 - о 01.00 год. 17.08.2016 p. Зі слів свідка ОСОБА_57 - з 22.00 год. 16.08.2016 року до 00.10 год. 17.08.2016 р. Чітке зазначення потерпілим ОСОБА_10 кольору та форми форменого одягу полісменів : «в чорну форму, «как реформированная национальная полиция» , в той час, як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були одягнені в шведки блакитного кольору та штани з лампасами синього кольору;

- невідповідність показів ОСОБА_10 під час досудового розслідування та під час судового слідства, в тому числі ознаки, за якими ОСОБА_10 міг би впізнати свої кошти, перелік свідків, які знали про його кошти, та особи, яким ОСОБА_10 давав у борг (на досудовому слідстві це тільки один ОСОБА_71 , а в суді це вже ОСОБА_36 );

- неналежний та недостовірний доказ - розписка про надання ОСОБА_10 в борг 3000 доларів США з переліком номерів купюр, які стали відомі слідству, потерпілому та його представнику після вилучення у ОСОБА_24 та їх опису;

- посилання суду не телефонні розмови ОСОБА_72 вирвані з контексту розмови. Ці розмови ніяким чином не свідчать про збагачення підсудних. А те, що хтось з них цікавився, скільки коштує автомобіль, не свідчить про намір та можливість його придбати, тим паче за викрадені кошти;

- суд посилається на покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_94 , однак ці свідки є медичними працівниками, які надавали допомогу ОСОБА_10 їх покази підтверджують тільки стан останнього, і ніяким чином не підтверджують причетність ОСОБА_24 та його вину.

Доводи захисників про те, що впізнання потерпілим ОСОБА_10 за фотознімками від 08.09.2016 року співробітника поліції, який безпосередньо здійснював огляд його сумки, в якій знаходилися грошові кошти, а саме ОСОБА_6 , було проведено з грубим порушенням вимог ст. 228 КПК України, є необґрунтованими, оскільки колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального закону, як при проведенні даної слідчої дії, так і при складані протоколу про результати проведення впізнання, які могли б свідчити про недопустимість даного доказу. Всупереч доводам захисників, з долучених до протоколу фотографій вбачається, що всі особи, які пред`являлися потерпілому для впізнання, не мали суттєвих відмінностей у зовнішності (т. 2 а.с. 47), а сам потерпілий вказав, що впізнав ОСОБА_6 на фото № 4, як особу яка має худорляве, овальне обличчя слов`янської національності.

Не заслуговують уваги доводи захисників і про те, що під час пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_30 та обвинуваченого ОСОБА_6 , свідок не впізнала останнього, а під час впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених для впізнання осіб, які знаходились поряд з співробітником поліції, який здійснював огляд сумки, в якій знаходились грошові кошти не впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки суд першої інстанції дав цьому оцінку і відзначив, що винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними вищевказаних злочинів підтверджується іншими доказами зібраними та дослідженими по цій справі.

Доводи захисника ОСОБА_12 про те, що згідно висновків психофізіологічної експертизи із використанням комп`ютерного поліграфа факт заволодіння ОСОБА_6 грошима ОСОБА_10 не підтвердився, є також необґрунтованими, оскільки, як правильно відзначив суд першої інстанції в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що особа, яка проводила психофізиологічного тестування включена до Державного реєстру атестованих судових експертів як експерт та має кваліфікацію «поліграфолога». Крім того, наданий стороною захисту висновок за результатами психофізиологічного тестування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа від 22.10.2018 р. в порушення вимог ч. 2 ст. 102 КПК України не містить відомостей про те, що «експерт-поліграфолог ОСОБА_95 » (мовою оригіналу) попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на нього обов`язків.
Таким чином, доводи захисників про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними вищевказаних злочинів, є необґрунтованими, а дії обвинувачених правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 5 ст. 185, ч.3 ст. 365 КК України.

Не знаходить колегія суддів і правових підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_12 про повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема дослідити наступні докази: звукозаписи показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_36 , з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 6 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання захисника про повторне дослідження вищевказаних доказів, є необґрунтованим, оскільки по суті, останній наводить власну оцінку доказам на користь невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо невинуватості останнього.

Необґрунтованими є також доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно виправдав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з огляду на наступне.
Так підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, зокрема наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Згідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, визнаються такі, що перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної передбаченої ст. 412 КПК України обставини, котрі б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджало суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`являлося особі і визнане судом недоведеним, а також для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів, а також мотивовані висновки про відсутність в діях особи складу злочину.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.

Як вбачається з матеріалів провадження висновки суду першої інстанції про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у інкримінованому їм злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, є правильним, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в його основу покладено належні, допустимі досліджені в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження у сукупності.

Так, в основу обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні ними 31.10.2016 року відкритого викрадання грошових коштів в сумі 4650 грн. у потерпілого ОСОБА_16 , зокрема покладено показання потерпілого ОСОБА_16 , протокол обшуку від 31.10.2016 року.
Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них і їм у сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інкримінованого їм злочину. Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 показали в судовому засіданні, що відкритого викрадання грошових коштів в сумі 4650 грн. у потерпілого ОСОБА_16 вони не вчиняли, при цьому перший обвинувачений зокрема пояснив, що відмовившись від отримання медичної допомоги, ОСОБА_16 почав доставати грошові кошти, розмахувати ними, потім впав, а гроші поклав собі на грудну клітину, вказані дії ОСОБА_16 , він знімав на свій мобільний телефон, обшук ОСОБА_16 він не здійснював, коли останнього почали підіймати, грошові кошти впали на землю, на його пропозицію підняти кошти той не відреагував, у зв`язку з чим, він підняв кошти та поклав їх до барсетки ОСОБА_16 , після цього, відвели ОСОБА_16 на лавочку, де його залишили; другий обвинувачений також пояснив, що, коли ОСОБА_16 піднявся, він та ОСОБА_6 підтримували його під лікті, оскільки той не впевнено стояв на ногах, прибувши до тамбуру медичного пункту, він перевірив паспортні дані останнього та запропонував йому медичну допомогу, на що той відмовився, декілька разів ОСОБА_16 , падав на землю та викрикував: «Бабло! Бабло!», при цьому, з внутрішнього карману куртки достав пачку грошей купюрами по 20 грн. та кинув їх, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 підняв ці грошові кошти та повернув їх ОСОБА_16 .
Таким чином, будь-які об`єктивні дані, які б спростовували такі показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та поза усяким розумним сумнівом свідчили про те, що саме вони вчинили 31.10.2016 року відкрите викрадання грошових коштів в сумі 4650 грн. у потерпілого ОСОБА_16 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засідання докази такої інформації не містять.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_16 пояснив суду, що згідно з запропонованим завданням, він повинен був прикинутись, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння на залізничному вокзалі, коли до нього підійдуть співробітники поліції, то останні повинні самостійно забрати наявні грошові кошти у потерпілого, після чого, потерпілий надав співробітникам поліції грошові кошти приблизно в сумі 10 000 грн., які були повністю описані та помічені спеціальною фарбою, при цьому, частина їх лежала в куртці, а інша частина в сумці, з метою реалізації вказаного плану приблизно о 20 годині вечора ОСОБА_16 перебував на залізничному вокзалі Запоріжжя-1, де він випив 50 грам горілки, присів на лавочку біля медичного пункту на пероні, прикинувшись, що перебуває у нетверезому стані, тримаючи при собі пляшку горілки та пляшку пива, приблизно через 30 хвилин до нього підійшли співробітники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які промовили: «О, це наш клієнт!» та запропонували пройти в бік медпункту, при цьому, один співробітник ОСОБА_6 тримав його під руки, а інший ОСОБА_8 здійснив його обшук, ОСОБА_16 також зазначив, що у нього під курткою була тканева спортивна сумка, де був паспорт та грошові кошти в сумі приблизно 5000 грн., відкривши цю сумку поліцейський ОСОБА_8 забрав грошові кошти, а паспорт йому повернув у сумці, в той же час, інший співробітник поліції ОСОБА_6 , який притримував потерпілого, бачив дії ОСОБА_8 , після скоєного, поліцейські вивели потерпілого зі сторони сходів, де покинули його, заглянувши в сумку він побачив, що грошові кошти там відсутні.
Колегія суддів, проаналізувавши ці показання, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що єдиним доказом який містить виклад фактичних обставин по вказаному епізоду є показання потерпілого ОСОБА_16 , але суд вважає, що цей доказ, який не узгоджується з іншими доказами по справі, - не заслуговує на довіру, оскільки потерпілий ОСОБА_16 фактично виконував роль негласного агенту та діяв з ініціативи правоохоронних органів, в свою чергу, правоохоронні органи, проводячи операцію по імітуванню обстановки злочину стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою перевірки спрямованості їх намірів та спостереження за їх поведінкою, використовували аудіо-, відеоконтроль та застосування спеціальних засобів для спостереження, проте, в суд, вказані докази відео контролю та застосування спеціальних засобів для спостереження, сторона обвинувачення не надала, отже наданий перелік доказів не дає можливості суду встановити дотримання з боку правоохоронних органів загальних гарантій від зловживань під час імітування обстановки злочину, а самі по собі показання потерпілого ОСОБА_16 не є достатнім доказом у цьому випадку.

Крім того, колегія суддів також погоджується з фактичним висновком суду першої інстанції і про те, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з боку правоохоронних органів була провокація злочину, виходячи з наступного.

Так, особливими умовами провадження заходів з контролю за вчиненням злочинів за змістом ч. 3 ст. 271 КПК України є те, що під час підготовки та проведення контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона б не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції. Зокрема, у справі "Раманаускас проти Литви" від 5 лютого 2008 року ЄСПЛ зазначив, що провокація з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.
При визначенні того, чи мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку із провокацією злочину, ЄСПЛ оцінює ситуацію на предмет: 1) наявності ознак підбурювання особи до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (матеріальний аспект) і 2) дотримання позитивних зобов`язань держави розглянути належним чином заяву особи про схиляння її до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (процесуальний аспект).
На думку ЄСПЛ, провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним установленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності для того підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особа до вчинення злочину. При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним установленням обставин можливого вчинення злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори: а) наявність підстав для проведення відповідних заходів - тобто конкретних і достатніх фактичних даних, що вказують на можливе вчинення особою злочину та б) роль співробітників правоохоронних органів у вчиненні злочину - тут ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи "приєдналися" вони до злочину, який особа вже почала вчиняти без будь-якої участі з їхнього боку (див. рішення у справах "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 9 червня 1998 року, "Барк Хун проти Туреччини" від 15 грудня 2009 року, "Худобін проти Росії" від 26 жовтня 2006 року).
При вирішенні, чи було розслідування "по суті пасивним", ЄСПЛ розглядає причини проведення операції під прикриттям і поведінку органів влади, які проводять її.
Зокрема, ЄСПЛ визначає, чи була об`єктивною підозра, що заявник брав участь у злочинній діяльності або був схильний до вчинення кримінального правопорушення. Інший фактор, який необхідно брати до уваги, стосується того, чи змусили заявника вчинити розслідуваний злочин. Прояв ініціативи у встановленні контактів із особою за відсутності будь-яких об`єктивних підозр, що заявник брав участь у злочинній діяльності або виявляв схильність до вчинення кримінального правопорушення, повторення пропозиції, незважаючи на початкову відмову заявника, наполегливе підбурювання, підвищення ціни вище середньої і звернення до співчуття заявника за допомогою згадки симптомів наркотичної абстиненції було визнано ЄСПЛ, як поведінка, яку можна вважати примусом особи до вчинення даного злочину, незалежно від того, чи був відповідний агент співробітником органів правопорядку або приватною особою, яка діяла за вказівкою таких органів (див. рішення у справах "Баннікова проти Росії" від 4 листопада 2010 року, "Барк Хун проти Туреччини" від 15 грудня 2009 року, "Раманаускас проти Литви" від 5 лютого 2008 року, "Ваньян проти Росії" від 15 грудня 2005 року).
Обґрунтовуючи рішення про наявність провокації вчинення злочину, суд першої інстанції зазначив, що із показань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_16 фактично встановлено, що останній самостійно розкидував грошові кошти, що зокрема підтверджується протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою), який досліджений судом разом із аудіозаписом, викладеним на диску DVD-R від 20.09.2016 р., що є додатком до вказаного протоколу, під час якого зафіксована розмова між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , зміст цієї розмови зводиться до того, що ОСОБА_16 , імітуючи нетверезого падає, повідомляє про наявність в нього значної суми грошових коштів. На що поліцейські кажуть йому про те, щоб він сховав ці гроші та розмірковують що робити з нетверезим чоловіком, як привести його до тями. Даючи оцінку поведінки потерпілого ОСОБА_16 , колегія суддів приходить до висновку про те, що дослідженні судом першої інстанції докази, не містять жодної інформації на підтвердження того, що при здійсненні заходів контролю за вчиненням злочину органи досудового розслідування діяли в межах принципу «пасивного розслідування», не спонукаючи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до злочинних дій.
Враховуючи вищевказане, а також вимоги ст. ст. 86, 87, ч. 3 ст. 271 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що результати проведених в межах цього кримінального провадження негласних слідчих (розшукових) дій на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, імітування обстановки злочину від 17.10.2016 року (т. 3 а.с. 164-165), є недопустимими доказами, оскільки відбулася провокація злочину з боку правоохоронних органів відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Доводи прокурора про те, що винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтверджується також протоколом обшуку від 31.10.2016 року, також необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Із протоколу обшуку від 31.10.2016 р. вбачається, що в період часу з 22 годин 10 хвилин 31.10.2016 року по 00 годин 05 хвилин 01.11.2016 року був проведений обшук кабінету на шафі, яка перебуває від входу зліва перебуває бронежилет з надписом «Міліція» № 23715776 з маркуванням ПАНЦИР-355М90702, в якому перебувають грошові кошти в сумі 4 650 грн. в купюрах номіналом по 100 грн. у кількості 40 та номіналом по 50 грн. в кількості 13 купюр, які були вилучені (т. 3 а.с. 58-62).
Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно до протоколу заяви прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 01.11.2016 року о 10 годині 15 хвилин була прийнята заява потерпілого ОСОБА_16 про відкрите заволодіння його грошовими коштами працівниками поліції (т. 3 а.с. 31-32). Вищевказані відомості по злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, були внесені слідчим в ЄРДР 01.11.2016 року о 13 годині 14 хвилин, що підтверджується змістом реєстру матеріалів розслідування у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 25).
Таким чином, відомості по даному злочину були внесені до ЄРДР після завершення обшуку.
Враховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України про те, що тільки огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий ОСОБА_96 , провівши цей обшук, грубо порушив ч. 3 ст. 214 КПК України, якою не передбачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення даних до ЄРДР., що є підставою для визнання протоколу обшуку від 31.10.2016 р. недопустимим доказом.
Крім того, колегія суддів вважає недопустимими доказами також висновок експерта № 430 від 15.11.2016 року про виявлення спеціальної хімічної речовини-люмінофори на грошових коштах в сумі 4 650 грн. (т. 3 а.с. 66-70) та грошові кошти в сумі 4650 грн., які були вилучені під час обшуку та визнанні речовими доказами, оскільки вони є похідними від протоколу обшуку, а тому є «плодами отруйного дерева», оскільки інформація вказана в цих доводах прокурора про докази, отримана внаслідок істотного порушення, як прав та свобод обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , так і кримінального процесуального законодавства України.
Таким чином, всі доводи прокурора про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у повному обсязі спростовуються сукупністю вивчених, проаналізованих та наведених у вироку доказів, і ці висновки місцевого суду, колегія суддів вважає правильними та такими, що відповідають вимогам закону.

Доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про збільшення стягнення моральної шкоди до 1 000 000 грн., є також необґрунтованими з огляду на наступне.

Як передбачено частиною 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж згідно з частиною 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, передбаченими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з кожного на користь потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції, зважив на характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, тривалість часу для відновлення звичайного укладу життя, психологічні хвилювання та тривоги потерпілого, а також виходив із засад розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з указаним висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди вказаним судом було визначено відповідно до засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано заниженою підстав немає.

Не заслуговують також доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України (шляхом часткового складання призначених покарань) у виді 20 років позбавлення волі кожному з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на 3 роки, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Колегія суддів вважає, що представник потерпілого в порушення вищевказаних вимог законів, мотивуючи тільки неправильне застосування судом до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 остаточного покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки, не вказав аргументованих доводів в апеляційній скарзі про те, чому цей розмір основного покарання буде недостатнім для виправлення останніх та попередження вчинення ними нових злочинів, а покарання, яке, як вважає представник потерпілого, необхідно призначити обвинуваченим, є достатнім та необхідним для виправлення останніх та попередження вчинення ними нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ними злочинів, дані про особу винних, відсутність обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання, а тому призначив їм реальне покарання в межах санкцій статей КК.

Доводи представника потерпілого зокрема про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свою провину не визнавали у вчинені інкримінованим злочинах, намагалися заплутати суд та взагалі ухилитися від кримінальної відповідальності є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, позитивні характеристики, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Між тим, доводи захисників про те, що в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КК України не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально й містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла й не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
У своєму рішенні № 5-221 кс 15 від 24 грудня 2015 року Верховний Суд України зазначив про те, що специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:
1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад злочину;
2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;
3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у невстановлений слідством час, місці та спосіб, самостійно один від одного, придбали, перенесли та незаконно зберігали, перший 1 патрон, калібру 7,62х54R мм, який є боєприпасом, та 2 патрони калібру 9х18 мм, які є боєприпасами за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 до 31.10.2016, тобто до проведеного за його місцем мешкання обшуку, а другий патрони у кількості 3 штуки, калібру 9,18 мм, які є боєприпасами, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 до 31.10.2016, тобто до проведеного за його місцем мешкання обшуку.

В судовому засіданні обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, перший, про те, що вилучені у нього боєприпаси залишилися у нього зі стрільбищ в органах поліції, в подальшому хотів їх використати під час чергових стрільбищ, другий про те, що знайшов ці боєприпаси на зупинці громадського транспорту, збирався здати ці патрони до відділу поліції згідно інструкції.

Враховуючи вищевказане, кількість боєприпасів, а також те, що обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проходили службу в правоохоронних органах, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, характеризуються в цілому позитивно, колегія суддів приходить до висновку про одночасну наявність в їх діях трьох обов`язкових умов, оскільки ці діяння формально містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, однак при цьому вони не становлять суспільної небезпеки, суб`єктивно не були спрямованими на заподіяння істотної шкоди будь-якому об`єкту кримінально-правової охорони або на створення загрози заподіяння такої шкоди, тобто ці діяння обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є малозначними які формально містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, але не є злочинами.
На викладене не звернув уваги суд першої інстанції і доводи сторони захисту по цьому питанню належним чином не перевірив і у вироку не спростував, що не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
За наведених обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок в цій частині і закриває кримінальне провадження, при цьому колегія суддів не порушує вимоги передбачені ст. ст. 23, 404 ч. 3 КПК України, оскільки дає оцінку не доказам (зібраним у кримінальному провадженні), а обставинам події, щодо яких обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні цього злочину і які були правильно встановлені судом першої інстанції.

При закритті даного кримінального провадження колегія суддів вважає, що у відповідності до ч. 3 ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення судово балістичної експертизи в сумі 1407 грн. 36 коп. слід віднести на рахунок держави, а не стягувати з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року) відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині визнання їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засудженими, кожного, за ч. 5 ст. 185 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 365 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному, остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки.
Скасувати рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення судової експертизи в сумі 703,68 грн., з кожного.
Процесуальні витрати за проведення судово балістичної експертизи в сумі 1407 грн. 36 коп. слід віднести на рахунок держави.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: