Провадження № 11-кп/4820/83/19
Справа № 687/1513/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
доповідача - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в режимі відео конференції з Чемеровецьким районним судом Хмельницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 01.11.2017 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченої за ч.2 ст.125 КК України ОСОБА_9 , на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кутківці Чемеровецького району Хмельницької області, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючу, не судиму, неодружену, на утриманні дітей не має, визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком 150 годин.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 1172 грн. 44 коп. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди, а всього 2172 грн. 44 коп. В решті позову відмовлено.

За вироком суду, 16 жовтня 2017 року близько 13 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні загальної кухні, яка знаходиться в дворі багатоквартирного будинку, що по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання їх наслідків, умисно, нанесла один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_11 , від якого потерпіла, не втримавши рівноваги тіла, впала на поверхню підлоги. Після цього, ОСОБА_9 , умисно, нанесла потерпілій декілька ударів кулаками рук по голові та ногами по тулубу. За вказаних обставин ОСОБА_9 , умисно, спричинила ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, контузії лівого ока 1-2 ступеня, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока з розвитком травматичного кон`юктивіту лівого ока, крововилив під повіко лівого ока які, згідно висновку судово-медичної експертизи №827 від 02.11.2017 року, по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Захисник ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неврахування судом доказів, що мають істотне значення для справи. Вказує, що допитані, в ході судового слідства, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заперечили наявність на тілі потерпілої ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, при спілкуванні з нею упродовж дня 16.10.2017 року, інформації про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_16 , вони не отримували. Відомості з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.11.2017 року (поданої ОСОБА_11 через 2 тижні після конфлікту), протоколу слідчого експерименту від 03.11.2017 року, проведеного за участі потерпілої та її безпосередні показання, дані в ході судового слідства, самі по собі, без узгодження з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, не заслуговують на увагу. Покази потерпілої щодо падіння та удару головою об візок і спричинення їй ОСОБА_9 ударів руками та ногами свого підтвердження не знайшли. Під час проведення огляду потерпілої експертом не зафіксовано тілесних ушкоджень, зазначених в обвинувальному акті. Висновки про ушкодження зроблені лише на підставі медичної картки без призначення додаткових діагностичних досліджень для підтвердження вказаного лікарем-невропатологом первинного діагнозу та суперечать здобутим в ході проведення судового слідства доказам. Показання експерта ОСОБА_17 частково співвідносяться з показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 та свідків щодо відсутності тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_11 , її задовільний стан здоров`я, активну поведінку та відсутність скарг щодо недомагання.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілу та її представника, роз`яснення експерта та показання свідків, прокурора, про законність і обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у заподіянні потерпілій ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Так, за показаннями потерпілої ОСОБА_11 , у вказаний день та час, в ході суперечки, ОСОБА_9 умисно нанесла їй один удар кулаком в обличчя, від якого вона, не втримавши рівноваги тіла, впала на підлогу. Після чого ОСОБА_9 , умисно, нанесла декілька ударів кулаками рук по голові та ногами по тулубу, внаслідок чого їй були заподіяні тілесні ушкодження. Вона зателефонувала сільському голові ОСОБА_12 , а також викликала поліцію, від проходження обстеження відразу відмовилась. В подальшому, відчувши погіршення стану здоров`я, звернулась до Чемеровецької ЦРЛ, де перебувала на стаціонарному лікуванні.

В ході проведення слідчого експерименту 03.11.2017 року, проведеному за участю потерпілої ОСОБА_11 , остання відобразила, механізм отримання телісних ушкоджень.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_12 , до нього дійсно телефонувала ОСОБА_11 та просила про допомогу, а коли прибув на місце конфлікту, то остання просила вжити заходів до ОСОБА_9 , викликати поліцію. Обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 йому не відомі.

Працівники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які виїздили на виклик з приводу конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , повідомили, що ОСОБА_11 підтвердила факт конфлікту, від проходження СМЕ остання відмовилась, поспілкуватись з ОСОБА_9 можливості не мали, остання покинула приміщення.
Показання потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються даними висновку судово-медичного експертизи №827 від 07.11.2017 року (а.п. 154-155), згідно з якими у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, контузії лівого ока 1-2 ступеня, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока з розвитком травматичного кон`юктивіту лівого ока, крововилив під повіко лівого ока, які могли утворитися внаслідок дії тупого твердого предмета по механізму «удар» і по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Судячи по даних, наданої медичної документації, струс головного мозку міг бути спричинений потерпілій напередодні її звернення за медичною допомогою.

За показаннями допитаного в суді першої та апеляційної інстанції експерта ОСОБА_17 , на момент огляду потерпілої ОСОБА_11 , тілесних ушкоджень у неї не було, тому висновки робив на підставі, підтвердженою неврологічною симптоматикою, описаною лікарем у медичній карті хворої. У потерпілої ОСОБА_11 було встановлено діагноз-струс головного мозку, який вона не могла отримати лише тоді, коли не втримавши рівноваги тіла, впала на підлогу. Механізм нанесення ударів потерпілій, що вказаний в обвинувальному акті, може спричинити тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку. Свої висновки підтримує.

В порядку ч.3 ст.404 КПК України, в судовому засіданні апеляційної інстанції, був допитаний як свідок завідуючий неврологічного відділення Чемеровецької районної лікарні ОСОБА_18 , за показаннями якого, ОСОБА_11 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 17 жовтня по 27 жовтня 2017 року з діагнозом: гостра закрита черепно-мозкова травма в побуті 16.10.2017 року, струс головного мозку, гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., крововилив під повіку, травматичний кон`юктивіт лівого ока, ангіопатія сітківки обох очей. Хвора скаржилась на головний біль, загальну слабкість, нудоту, головокружіння, мерехтіння в очах, хиткість при ходьбі, їй було зроблене клінічне обстеження, описане в медичній картці стаціонарного хворого. Офтальмологом було підтверджено контузію лівого ока 1-2 ступеня, крововилив під кон`юнктиву лівого ока з розвитком травматичного кон`юктивіту лівого ока, крововилив під повіко лівого ока, після чого був встановлений діагноз, зокрема струс головного мозку та призначене лікування.
Посилання апелянта на те, що травматичний кон`юктивіт у ОСОБА_11 виник через хворобу, а не у зв`язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень спростувала в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_19 лікар офтальмолог, яка показала, що ОСОБА_11 скаржилась на почервоніння лівого ока, крововилив під кон`юктиву, після обстеження вона встановила їй діагноз - контузія І ступеня, яка наступила внаслідок саме від травми, а не від кон`юктивіту, як загального захворювання.

Вказані обставини не дають підстав для сумнівів у достовірності та допустимості висновку судово-медичної експертизи, на що є посилання в апеляційній скарзі, оскільки експерт, перед проведенням експертизи, був попереджений про кримінальну відповідальність, його висновки узгоджуються з послідовними показаннями потерпілої та свідків, а будь-які інші докази, які спростовували б ці висновки, у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Даних, які б свідчили про те, що потерпіла отримала струс головного мозку при інших фактичних обставинах, колегією суддів не встановлено, тому критично оцінює показання обвинуваченої з приводу того, що вона не могла заподіяти вказане тілесне ушкодження потерпілій, лише штовхнувши її.

Твердження захисника про те, що не здобуто прямих доказів, на підтвердження вини ОСОБА_9 в умисному заподіянні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , поясненнями експерта ОСОБА_17 , які узгоджуються між собою, та з іншими матеріалами кримінального провадження і вказують, що потерпіла отримала тілесні ушкодження саме при обставинах зазначених нею.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що сільському голові ОСОБА_12 та працівникам поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 потерпіла ОСОБА_11 не повідомляла про нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень , а лише про словесний конфлікт, не спростовують факт заподіяння таких, обвинуваченою потерпілій, який підтверджується іншими, дослідженими судом доказами.

Колегія суддів вважає, що наведені докази узгоджуються між собою, у зв`язку з чим не викликають сумнівів у їх достовірності, і з достатністю вказують на наявність в обвинуваченої неприязного мотиву та на умисне заподіяння нею ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткий розлад здоров`я, а тому суд правильно послався на них, при обґрунтуванні своїх висновків, про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, так як характер, локалізація, час утворення тілесних ушкоджень в потерпілої відповідають її показанням та фактичним обставинам кримінального провадження. Підстав ставити під сумнів вказані докази, зокрема і висновок експерта, колегія суддів не вбачає.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.125КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я є правильною.

При цьому, суд обґрунтовано відкинув твердження обвинуваченої, а колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вона ударів потерпілій не наносила, а та її обмовила, про відсутність у матеріалах провадження достовірних доказів на підтвердження вказаного обвинувачення, зокрема, і про заподіяння ОСОБА_11 струсу головного мозку, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і необґрунтоване, у зв`язку з цим, її засудження, так як вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Істотних суперечностей, які б могли перешкодити суду встановити дійсні обставини конфлікту, що стався між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , в показаннях потерпілої та свідків колегія суддів не вбачає.

Згідно з положеннями ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а відповідно до приписів ст. 94 КПК України оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зазначених вимог закону при дослідженні та оцінці доказів суд першої інстанції дотримався, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду першої інстанції.

Необхідним та достатнім є і призначене обвинуваченій покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції взяв до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винної і обґрунтовано прийшов до висновку, що до обвинуваченої слід застосувати покарання у виді громадських робіт, у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, з ним погоджується і колегія суддів, підстав для пом`якшення не вбачає.

Цивільний позов на користь потерпілої ОСОБА_11 вирішений відповідно до вимог КПК. Апелянт не наводить мотивів неправильності його вирішення, заперечує лише факт спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404, 407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4