Дата документу 25.09.2019 Справа № 314/2538/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1536/19
Єдиний унікальний № 314/2538/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 74 ч.2,3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначену ухвалу вважає незаконно та необґрунтованою. Вказує, що він засуджений до довічного позбавлення волі, але на теперішній час він відбув термін 18 років і 7 місяців довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки. Вважає, що подальше його тримання під вартою таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини. Звертає увагу, що не раніше не звертався до суду з клопотаннями. Вважає, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини. Просить скасувати ухвалу суду, а справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2019 року в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким, засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання, вказав, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 12.04.2001 Дніпропетровським обласним судом за ч. 3 ст. 142, пп. «а», «г», «і» ст. 93, ч.2 ст. 145, 42, 43 КК України остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За змістом поданого ОСОБА_6 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність, а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України.
Згідно положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_6 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.
Підстав для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.
З огляду на посилання апелянта на порушення його права з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання.
Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, частиною першою статті 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведене вище переконує судову колегію у обґрунтованості висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.
Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого суд не вбачає, а тому воно не підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазасудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 липня 2019 року в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким, засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: