ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1697/19 Справа № 191/2013/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001365 від 18 липня 2015 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_10 та за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Харкові, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, працюючого ФОП « ОСОБА_7 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України суд поклав на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_11 , матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 55174 (п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 53 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_11 , моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №70/27-13 від 03 грудня 2015 року в розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 04 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №5/10.1-176 від 24 березня 2016 року в розмірі 703 (сімсот три) грн. 68 коп.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 18 липня 2015 року об 11-00 годині ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA AURIS», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , на законних підставах, рухаючись по проїзній частині автошляху М-26 Харків-Сімферополь з боку м.Харкова в напрямку м.Запоріжжя. Під час руху в районі 225 км + 100 метрів даного автошляху, на перехресті з автошляхом, який веде у напрямку селища Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області, волій ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до автомобіля «ЗАЗ Таврія», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який вже знаходився в стадії маневру повороту ліворуч до селища Славгород Синельниківіського району Дніпропетровської області, мір до зменшення швидкості руху аж до самої зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не прийняв, внаслідок чого виконав не виправданий маневр ліворуч, виїхав при цьому на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з вказаним автомобілем.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ЗАЗ Таврія», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №345 від 25 грудня 2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням, які відповідають категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №70/27-13 від 03 грудня 2015 року водій автомобіля «TOYOTA AURIS», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.14.6 ч. а) Правил дорожнього руху України, в якому вказано, що обгін на перехресті заборонено. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «TOYOTA AURIS», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , ОСОБА_7 зазначеним вимогам не відповідали і така невідповідність дій водія ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилась в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор, зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, разом з тим, вважає, що вирок суду підлягає зміні, в частині призначення покарання, з підстави неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор вказує, що згідно вироку ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, за злочин вчинений 18.07.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України цей злочин вважається злочином невеликої тяжкості. Таким чином з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились 18.07.2018 року.
Враховуючи положення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд першої інстанції, приймаючи рішення повинен був з`ясувати думку ОСОБА_7 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності і, у разі його згоди звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження, а при незгоді звільнити останнього від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, але суд цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 змінив раніше подану апеляційну скаргу та просив звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, захисник посилається на те, що скоєне ОСОБА_7 правопорушення відноситься до категорії невеликої тяжкості. Кримінальне правопорушення скоєне 18 липня 2015 року. На цей час строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, а вирок суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України не набрав законної сили, тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Обвинувачений та його захисник підтримали змінену апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі, а вирок суду скасувати.
Представник потерпілого не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а змінена апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора та в зміненій апеляційній скарзі захисника не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України визнається закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику звільнення особи від кримінальної відповідальності» таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, за злочин вчинений 18.07.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України цей злочин вважається злочином невеликої тяжкості. Таким чином з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились 18.07.2017 року.
Враховуючи положення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд першої інстанції, приймаючи рішення повинен був з`ясувати думку ОСОБА_7 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності і, у разі його згоди звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження, а при незгоді звільнити останнього від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, але суд цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Колегією суддів відповідно до ст. 285 КПК України захиснику та обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд первісної апеляційної скарги, поданої захисником, в якій ставиться питання щодо невинуватості обвинуваченого. ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги уточненої апеляційної скарги та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що обвинуваченому зрозуміло як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Враховуючи позицію сторони захисту, колегія суддів не враховує доводи первісної апеляційної скарги захисника, оскільки за положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Зазначені підстави, як встановлено в ході апеляційного перегляду, дотримані.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання вини є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.
Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Отже, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.
Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винуватий обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності, оскільки змінена апеляційна скарга захисника з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності подана до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до положень ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За даних обставин, враховуючи клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо останнього положень ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 слід скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження по справі закрити.
Керуючись ст. ст. 284, 376, 404-408, 417, 419 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001365 від 18 липня 2015 року, щодо ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4