Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.199, ст.315 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/10397/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2019 року,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та ухвалити нову ухвалу якою звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_8 та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, наголошує, що посилання судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого на ч.3 ст.331 КПК України під час розгляду провадження в порядку ст.314 КПК України є безпідставним. Звертає увагу на норми ч.3 ст.315 КПК України, що під час підготовчого судової засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Посилаючись на наведене, вважає, що оскільки від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, тому суд 1-ї інстанції був наділений повноваженнями в рамках розгляду даного клопотання виключно на обрання запобіжного заходу, а не на його продовження. Звертає увагу і на те, що прокурором не доведено під час судового розгляду, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризику або ризикам. Крім того, звертає увагу, що з поданого прокурором клопотання видно, що більша його частина є ретельно скопійованим текстом обвинувального акту, що скерований до суду, та мотивувальної частини попередньої ухвали Житомирського апеляційного суду про скасування ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 02.09.2019 року про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, наголошує, що у відповідності до ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_8 закінчувався 29 жовтня 2019 року, прокурором ж подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 також 29 жовтня 2019 року, що є недопустимим, однак суд 1-ї інстанції на це уваги не звернув. Не звернув увагу суд 1-ї інстанції і на практику Європейського суду з прав людини. При цьому, сторона захисту надала безспірний пакет доказів, що доводять відсутність будь яких ризиків в даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, яка потребує стороннього догляду; характеризується позитивно (стверджується характеристиками з місця фактичного проживання, та місця реєстрації); раніше до кримінальної відповідальності або будь-якої іншої юридичної відповідальності не притягувався; має хворобу та рекомендації лікаря на госпіталізацію. Відсутність ризиків підтверджується і самим ставленням ОСОБА_8 до вчиненого, так з обвинувального акту вбачається, що на досудовому слідстві він активно сприяв розкриттю злочину, і це визнано обставиною, яка пом`якшує покарання.

Згідно оскарженої ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2019 року, продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, строком на 60 діб, а саме по 27 грудня 2019 року, включно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №296/10397/19, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0003445 від 13.08.2019 відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №296/10397/19, 29.10.2019 в підготовчому судовому засіданні Корольовським районним судом в підготовчому судовому засіданні, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто письмове клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого (а.п.5-6) та відповідні заперечення (клопотання) адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт.

Згідно до положень ст.315 КПК України, якими регламентовано вирішення судом першої інстанції питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, в разі того, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно ст.199 Розділу ІІ КПК України визначено порядок продовження строку тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог процесуального закону та правильно вирішив клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Апеляційні посилання адвоката щодо виключної процесуальної можливості у суду 1-ї інстанції під час розгляду клопотання прокурора лише на обрання запобіжного заходу, а не на його продовження, є безпідставними.

Звернення прокурора до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з порушенням п`ятиденного строку до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, на чому наголошує адвокат у скарзі, не є безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали суду.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та доводи адвоката, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи зазначені клопотання як прокурора, так і сторони захисту, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Апеляційні посилання адвоката обвинуваченого, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, яка потребує стороннього догляду, характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності або будь-якої іншої юридичної відповідальності не притягувався, має хворобу та рекомендації лікаря на госпіталізацію, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його активне сприяння розкриттю злочину, на думку апеляційного суду не можуть, в цьому випадку, бути тими беззаперечними стримуючими факторами та доказами, котрі переконливо забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 в разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, як убачається з доводів клопотання прокурора, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, проживає у орендованій квартирі. Разом з цим, матеріали провадження не містять належних даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи адвоката щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, на чому наполягає адвокат в скарзі, такий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Усі викладені адвокатом апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і адвоката обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, фактично врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому дійшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції по суті є законним, винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 27 грудня 2019 року (включно), без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :