КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року, -
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги засудженого ОСОБА_7 , подану в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України, на незаконність його затримання 21 травня 2002 року старшим слідчим прокуратури Шевченківського району міста Києва.
В обґрунтуванні суд послався на те, що затримання та обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу взяття під варту здійснювалося на підставі рішень прокурора та суду, які не скасовані і діяли на строк іх застосування, підстав визнавати незаконним затриманням у суду не було, тому у задоволенні скарги ОСОБА_7 було відмовлено
Не погоджуючись з таким рішенням судді, засуджений ОСОБА_7 , який перебуває у Вінницькій установі виконання покарань № 1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою задовольнити його скаргу на незаконне затримання, яке було здійснене відносно нього 21 травня 2002 року старшим слідчим прокуратури Шевченківського районного міста Києва.
Одночасно ОСОБА_7 ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали суду Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року, пославшись на те, що присутнім під час розгляду його скарги в суді першої інстанції не був, ухвалу суду першої інстанції він отримав лише 08.11.2017 року. Мотивує доводи тим, що його затримання є незаконним з огляду на відсутність в його діях складу злочину за ч.3 ст. 146 КК України, на що слідчий суддя увагу не звернув.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянту - ОСОБА_7 слід поновити строк на апеляційне оскарження тоді, як апеляційні вимоги залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваної постанови районного суду, колегія суддів керується нормами КПК України 1960 року.
Так як, КПК України, 1960 року, втратив чинність, то запобіжні заходи, як визначено в п. 9 Розділу XI«Перехідні Положення» КПК України, 2012 року, які були застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Тому вирішення всіх питань, пов`язаних із запобіжними заходами, обраними до набрання чинності КПК України, 2012 року, може вирішуватися тільки у відповідності до норм КПК України, 1960 року.
Згідно ст. 349 КПК України 1960 року апеляція на постанову судді винесену в порядку ст. 165-2 КПК України 1960 року подається безпосередньо до апеляційного суду та розглядаються за правилами ст. 382 КПК України 1960 року.
Як вбачається з матеріалів провадження , під час розгляду скарги щодо визнання незаконним затримання ОСОБА_7 , останній присутнім в суді першої інстанції не був. Копію постанови отримав згідно розписки, яка наявна в матеріалах провадження (а.с. 46) 08.11.2017 року. Разом з тим, як видно з штампу на поштовому конверті апеляційну скаргу надіслав до суду 11.11.2017 року, тобто без пропуску на апеляційне оскарження. За наведеного,колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 оскільки він пропущений з поважних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 КПК України, 1960 року, затримання підозрюваного визнавалося тимчасовим запобіжним заходом, який застосовувався з підстав і в порядку, передбачених ст. ст. 106, 115, 165-2 КПК України, 1960 року. За результатами розгляду такої скарги суддя, згідно з ч. 9 ст. 106 КПК України, 1960 року, виносив постанову про законність затримання або про задоволення скарги і визнання затримання незаконним. На цю постанову судді, у відповідності до ч. 10 ст. 106 КПК України, 1960 року, протягом семи діб з дня її винесення могла бути подана апеляція прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, або її захисником чи законним представником. Таке оскарження, за змістом Розділу II КПК України, 1960 року, могло мати місце лише під час дізнання або досудового слідства, оскільки під час судового розгляду справа ніким не могла бути витребувана із суду відповідної інстанції, а суд, крім іншого, за наявності до того підстав міг своєю ухвалою, згідно зі ст. 274 КПК України, 1960 року, обрати, скасувати чи змінити запобіжний захід підсудному.
Відповідно до ст. 115 КПК України 1960 року слідчий вправі затримати і допитати особу, підозрювану у вчинені злочину, за підставами і в порядку, передбаченими статтями 106, 106-1 і 107 цього Кодексу.
Згідно ст. 106 КПК України 1960 року орган дізнання вправі затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, лише при наявності однієї з таких підстав: коли цю особу застали при вчиненні злочину або безпосередньо після його вчинення; коли очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вкажуть на дану особу, що саме вона вчинила злочин; коли на підозрюваному або на його одягу, при ньому або в його житлі буде виявлено явні сліди злочину. При наявності інших даних, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні злочину, її може бути затримано лише в тому разі, коли ця особа намагалася втекти, або коли її місце проживання чи не зареєстровано, або коли не встановлено особи підозрюваного.
Апеляційним переглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 був затриманий постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва в порядку 106,106- 1,107,115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України 2001 р., у порядку ст.115 КПК України 1960 року. 28.05.2002 року в подальшому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після цього продовжувався термін тримання під вартою судами різних інстанцій до розгляду справи по суті. Далі вирок набув законної сили та звернений до виконання. Затримання та обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу здійснювалось на підставі рішень прокурора та суду, які не скасовані і діяли на строк звернення.
Таким чином, доводи ОСОБА_7 про незаконність, необґрунтованість постанови районного суду та не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постанова відповідає вимогам кримінально - процесуального закону, підстав для її скасування не встановлено, тому в задоволенні вимог апеляції слід відмовити.
Колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що обставини затримання ОСОБА_7 фактично перевірялась судом при розгляді кримінальної справи по суті пред`явленого обвинувачення, про що свідчить копія постанова Апеляційного суду міста Києва від 06.09.2007 року
Доводи апелянта про незаконність його затримання з огляду на відсутність в його діях ознак складу злочину за ч.3 ст.146 КК України КК України (1960 року) з урахуванням вимог принципу дії закону в часі не заслуговують на увагу, оскільки за матеріалами судової справи ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за ряд тяжких і особливо тяжких злочинів, зокрема ст.ст. 69 , 93, 142 КК України (1960)
Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні скарги засудженого ОСОБА_7 , подану в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України, на незаконність його затримання 21 травня 2002 року старшим слідчим прокуратури Шевченківського району міста Києва- залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - без задоволення.
Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Справа № 10/824/1/2019
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1