Справа № 443/1144/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/245/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 5.03.2014 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що, будучи неодноразово судимим, останній раз 05 березня 2014 року Жидачівським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 156, ст. ст. 69, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду згідно ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 3 місяці 16 днів, і, маючи непогашену судимість за вчинення корисливого кримінального правопорушення, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення. Так, 27 вересня 2017 року, близько 14 години, в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області, помітивши дві кози, які паслися на стадіоні, що на вул. І.Франка, неподалік Млиниського НВК «Загальноосвітнього навчального закладу дошкільного навчального закладу», керуючись прямим умислом, який у нього раптово виник та корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна, переконавшись, що його ніхтоне бачить, викрав одну козу білої масті, вартістю 900 грн., яка належить ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, загнав козу до приміщення пивниці, що розташована на зазначеній вище території, де ножем перерізав їй горло та в подальшому мав намір шкіру кози продати, м`ясо використати для власного споживання, чим спричинив потерпілій шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2017 року та пом`якшити йому покарання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при обранні йому покарання судом не було взято до уваги в повній мірі дані про його особу, зокрема про умови його проживання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду апеляційної скарги, поданої обвинуваченим, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте на розгляд справи не з`явивлися, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна повторно. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо покарання, з яким не погоджується обвинувачений ОСОБА_6 , то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості); обране з врахуванням обставин вчинення злочину, його наслідків; обставин, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди; особи обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за злочини проти власності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання обвинуваченим на неврахування судом першої інстанці особи обвинуваченого, а саме його позитивну характеристику по місцю проживання, склад його сім`ї, з якою проживає, як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере.

Призначивши ОСОБА_6 покарання один рік п`ять місяців, що не є максимальним покаранням, передбаченим ч.2 ст. 185 КК України, відповідає вимогам санкції даної статті, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, вірно частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 5 березня 2014 року і остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 не вбачає.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, склад його сім`є, до якої належить батько, який є інвалідом І групи, та матір, яка не працює, що є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не можна вважати переконливим, позаяк ці дані і обставини, а саме інвалідність батька та безробіття матері існували до моменту вчинення злочину і самі по собі безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпечності ні вчиненого злочину, ні особи винного.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4