У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю:

адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 ,

першого заступника керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319 від 09.09.2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319 від 09.09.2016 року.

Як зазначається в клопотанні, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2018 року у справі №760/2972/18 накладено арешт на майно ОСОБА_4 , зокрема, на кошти, що знаходяться на відкритих в ПАТ «Альтбанк» банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , і встановлено заборону відчужувати кошти з них в частині видаткових операцій.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України, і підлягає конфіскації залежно від результатів розгляду по суті кримінального провадження за переданим до суду обвинувальним вироком.

Разом з тим, ОСОБА_4 вважає, що при накладенні арешту слідчим суддею неповно з`ясовано обставини щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону (зокрема, ст. 132, 170, 172, 173, 372 КПК України), у зв`язку з чим арешт майна підлягає скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може : бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як зазначається в клопотанні, у всіх судових засіданнях у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення на підтвердження наявності обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_4 як основний та фактично єдиний доказ наводила акт № 31-21/1 від 01.02.2017 року перевірки Державною аудиторською службою України закупівель Міністерства оборони України за період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.03.2018 року задоволено у повному обсязі позов Міністерства оборони України та визнано протиправною і скасовано вимогу Державної аудиторської служби України щодо усунення порушень законодавства у ході перевірки державних закупівель Міністерства оборони України, підставою для видання якої слугували висновки, викладені в акті від 01.02.2017 № 31-21/1.

Надалі, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2018 апеляційні скарги Державної аудиторської служби України та Національного антикорупційного бюро України на вказане рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.03.2018 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Отже, зазначене судове рішення набрало законної сили 27.09.2018.

У вказаному рішенні Київський апеляційний адміністративний суд повністю підтвердив усі висновки суду першої інстанції, зазначивши, зокрема, що, у Держаудитслужби України не виникло право на проведення перевірки процедури закупівлі палива Міністерством оборони України через порушення встановленої законом процедури призначення і проведенні перевірки. Таким чином, перевірка була проведена всупереч закону і її висновки є в силу цього юридично нікчемними.

Крім того, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції відзначили, що довідки Дніпропетровської ТПП та ДП «Держзовнішінформ», надані ТОВ «Трейд Коммодіті», були правомірно враховані Міністерством оборони України при вирішенні питання про зміну ціни за одиницю товару, оскільки вони є належним документальним підтвердженням факту коливання цін товарів на ринку. Зокрема, вказані суди виходили з того, що зазначені довідки Дніпропетровської ТПП та ДП «Держзовнішінформ» свідчать про зміну цін на ринку палива у бік збільшення та у сукупності з аналізом початкової вартості вважаються належним документальним підтвердженням такого коливання за відсутності нормативних вимог до форм та способів такого підтвердження.

За таких умов, документ, який весь час надавався судам стороною обвинувачення на підтвердження обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_4 , на даний час скасований у судовому порядку, а тому позиція захисту стосовно необґрунтованості такої підозри, неодноразово озвучена у всіх судових засіданнях, тепер підтверджується ще одним однозначним і переконливим доказом - рішенням суду, яке набуло чинності і є обов`язковим до виконання в силу положень п.9 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Крім того, на думку адвоката ОСОБА_3 , формулювання і кваліфікація підозри за ч. 5 ст. 191 КК України, викладені у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 , лише підтверджують відсутність обґрунтованої підозри. Так, з тексту письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.03.2018, яке було вручено ОСОБА_4 , однак не було погоджене прокурором, який би виконував свої повноваження згідно п.15 ч.1 ст.3 КПК України, вбачається відсутність як події, так і складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст.191 КК України, а саме організації розтрати грошових коштів Державного бюджету України в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, з огляду на те, що:

- перерахування коштів Міністерства оборони на користь ТОВ «Трейд Коммодіті» було здійснено на підставі укладених договорів поставки та додаткових угод до них, тобто на виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, тобто, іншими словами - не протиправно і не безоплатно, а в рахунок поставленого товару, що, в принципі, виключає вчинення розтрати коштів, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, як такого;

- наявність підстав для внесення змін до договорів (укладення додаткових угод) кожного разу підтверджувалось довідками Дніпропетровської торгово-промислової палати та Державного підприємства «Держзовнішінформ», які наділені повноваженнями визначати вартість товару та надають послуги зі здійснення експертизи цінових умов;

- ОСОБА_4 не виконував будь-яких дій, які могли б складати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КПК України (організація розтрати грошових коштів Державного бюджету України в особливо великому розмірі), що видно навіть з процесуальних документів сторони обвинувачення.

Оскільки за наведених у даному клопотанні обставин, у зв`язку з очевидною недоведеністю наявності обґрунтованої підозри, арешт майна ОСОБА_4 є необгрунтованим та для його подальшого застосування відсутні будь-які законні підстави, то арешт майна ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні підлягає скасуванню.

Керуючись стст. 2, 8, 9, 16, 22, 132, 173, 174 КПК України, адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт майна ОСОБА_4 - коштів, що знаходяться на відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Альтбанк» банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та заборону відчужувати кошти з вказаних банківських рахунків, яку було накладено ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2018 року у справі №760/2972/19.

Перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, зокрема, що скасована вимога Державної аудиторської служби не є єдиним доказом, на якому ґрунтується пред`явлена ОСОБА_4 підозра, накладений арешт на вищевказане майно є обґрунтованим та таким, необхідність в якому не відпала.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з такого.

Згідно з ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Тобто, необхідно довести, що необґрунтованість арешту існувала під час його накладення.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 12.02.2018 року (справа №760/2972/18) накладено арешт на майно ОСОБА_4 , в т.ч. на кошти, що знаходяться на відкритих в ПАТ «Альтбанк» банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , із забороною відчужувати кошти з вказаних банківських рахунків в частині видаткових операцій.

Зазначений арешт було накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_4 як виду покарання.

На думку захисника ОСОБА_3 , цей арешт накладено необґрунтовано, оскільки докази, які обвинувачення надавало суду на підтвердження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, на даний час спростовані рішенням суду, які набуло законної сили, є чинним та підлягає безумовному виконанню, а саме рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.03.2018 (справа №826/6926/17), яким повністю задоволено адміністративний позов Міністерства оборони України, визнано протиправною та скасовано вимогу Державної аудиторської служби України щодо усунення порушень законодавства у ході перевірки державних закупівель Міністерства оборони України, оформленої листом від 09.03.2017 №31-14/352, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2018.

Разом з тим, слідчий суддя виходить з того, що вищевказані рішення адміністративних судів були ухвалені 14.03.2018 і 27.09.2018 відповідно, тобто на час постановлення слідчим суддею 12.02.2018 ухвали про накладення арешту на майно ОСОБА_4 ці судові рішення взагалі не були ухвалені.

Крім того, слідчий суддя враховує наступні положення законодавства України:

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України);
- судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»);

- порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст.1 КПК України);

- рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів (ст.90 КПК України). Це єдина встановлена кримінально-процесуальним законом підстава надання рішенню суду статусу преюдиціального в кримінальному процесі.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що ні рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.03.2018, ні постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2018 не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, вказані судові рішення не є преюдиціальними для слідчого судді, який розглядає клопотання про скасування арешту під час кримінального провадження.

Щодо тверджень адвоката ОСОБА_3 , що вищевказаний арешт накладено необґрунтовано, оскільки формулювання і кваліфікація підозри за ч.5 ст.191 КК України, викладені у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_4 , лише підтверджують відсутність обґрунтованої підозри, то слідчий суддя виходить з того, що в клопотанні адвоката ОСОБА_3 йдеться про вручене ОСОБА_4 письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.03.2018 року. Отже, на час постановлення слідчим суддею 12.02.2018 ухвали про накладення арешту на майно ОСОБА_4 ця процесуальна дія також не була вчинена.
Крім того, слідчий суддя виходить з ч.2 ст.173 КПК України, згідно з якою при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, особою, що подає клопотання про скасування арешту майна, має бути доведено не лише необґрунтованість підозри, а й необґрунтованість інших чинників, які стали основою судового рішення про накладення арешту, зокрема, правової підстави для арешту майна, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У зв`язку з цим слідчий суддя вважає, що адвокатом ОСОБА_3 не доведено необґрунтованість арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 12.02.2018 року (справа №760/2972/18) на належні ОСОБА_4 кошти, що знаходяться на відкритих в ПАТ «Альтбанк» банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , із забороною відчужувати кошти в частині видаткових операцій.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стст.1, 90, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319 від 09.09.2016 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1