Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4053/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції з Житомирською установою виконання покарань (№8) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернулася з клопотанням до Богунського районного суду м. Житомира про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2018 року у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, або заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовлено.

В ухвалі суду зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, особам, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій ухвалу суду просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, або заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким. Вказує, що ухвала є незаконною та постановленою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи її клопотання безпідставно не застосував норми міжнародного права, а саме ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яке розтлумачене в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Трабелсі проти Бельгії», «Магьяр проти Угорщини» у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, захисника і засудженого, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора про законність і обгрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Київського міського суду від 20.11.2000 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 93 п.п. «а», «з», «і», 142 ч. 3, 86 ч. 2, 42, 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю з відбуванням покарання у тюрьмі суворого режиму.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.04.2001 року, вирок Київського міського суду від 20.11.2000 року залишено без змін.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі.

Відповідно до ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути проведена лише особам, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, або заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, суд прийшов до правильного висновку, що вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість застосовувати до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, або замінити їм невідбуту частину покарання більш м`яким, з таким рішенням районного суду погоджується і колегія суддів, вважає його законним і обгрунтованим, а апеляційну скаргу захисника, такою, що не підлягає до задоволення.

Доводи захисника про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яке розтлумачене в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Трабелсі проти Бельгії», «Магьяр проти Угорщини» у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, при вирішенні її клопотання є безпідставними, оскільки вказані норми мають рекомендаційний характер і не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення.

Ухвала суду, є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2018 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: