КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/308/2019 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 ,
перекладачів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргоюзаступника прокурора міста Києва ОСОБА_22 та захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_13 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018 щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_23 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гарав`яллі, Агджабединського району, Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджану, освіта середня, працює зі слів неофіційно продавцем, не одруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком два роки. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_13 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Барда, Бардинського району, Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджану, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Нахідурі муніципалітету Болнісі краю Квемо-Картлі Грузії, громадянина Республіки Грузія, освіта початкова, зі слів працює не офіційного продавцем, перебуває у фактичному шлюбі, має на утримані дитину 2015 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, і призначено йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 06 листопада 2016 року. Запобіжний захід ОСОБА_23 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді утримання під вартою в ДУ «Київське СІЗО». Згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-V111 від (26.11.2015) зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 06 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Судом визнано доведеним, що 06 листопада 2016 року ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час надання ОСОБА_24 послуги перевезення в напрямку з проспекту Степана Бандери (проспект Московський), 32 до вул. Н. Ужвій, 7 в м. Києві, вступили між собою у злочинну змову, спрямовану на вчинення грабежу, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_24 . При цьому, останні розподілили між собою злочинні ролі таким чином, що водій ОСОБА_13 не вимикає двигун та перебуває за кермом, готовий негайно розпочати рух, а ОСОБА_25 та ОСОБА_11 вийдуть з автомобіля та застосують насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_24 , з метою відкритого заволодіння його майном.
Відповідно до попередньо узгодженого плану дій та розподілу ролей, з метою реалізації свого злочинного умислу, 06 листопада 2016 року о 05 годині 00 хвилин, перебуваючи по вул. Н. Ужвій, 7 в м. Києві, після того, коли ОСОБА_24 вийшов з автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_25 вийшов слідом за потерпілим, штовхнув останнього в праве плече, та одразу наніс удар в область голови.
Надалі, згідно розподілених ролей, ОСОБА_11 вийшов з автомобіля, штовхнув потерпілого в спину, та розпочав наносити удари в область голови і тіла з метою придушення волі потерпілого до опору. В подальшому, скориставшись тим, що ОСОБА_24 не може захистити своє майно, ОСОБА_11 відкрито заволодів мобільним телефоном «iPhone 6plus 16GB», вартістю11 000 гривень, що належав ОСОБА_24 , після чого попрямував до автомобіля марки «Ваз 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , де його чекав ОСОБА_13 .
В цей час ОСОБА_25 , розпочавши свої дії у відповідності до попередньо розробленого плану, розуміючи, що йому не вдалося заволодіти майном потерпілого внаслідок раніше застосованого до останнього насильства з боку ОСОБА_11 , який продовжувати застосовувати насильство до ОСОБА_24 не буде, вирішив вийти за межі попередньої злочинної спільної домовленості з ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , та вчинити розбійний напад відносно потерпілого ОСОБА_26 з використанням ножа, з погрозою застосування його щодо останнього, з метою заволодіння майном.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_25 дістав ніж, який був при ньому, та, тримаючи його в руці, почав погрожувати потерпілому ОСОБА_24 його застосуванням.
ОСОБА_24 , побачивши в руках ОСОБА_12 ніж, припинив захищатись, сприймаючи небезпеку як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю, а ОСОБА_25 , продовжуючи погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, зняв із руки потерпілого золотий браслет, вагою 26 грам, вартістю 28 000 гривень, після чого, сховавши ніж, попрямував до автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Після цього ОСОБА_13 , не знаючи, що дії ОСОБА_25 вийшли за межі спільного умислу на вчинення відкритого викрадення майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, впевнившись, що ОСОБА_25 та ОСОБА_11 перебувають у салоні автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , швидко розпочав рух, залишивши місце вчинення злочину.
Своїми злочинними діями ОСОБА_13 , ОСОБА_27 та ОСОБА_11 заподіяли потерпілому ОСОБА_24 матеріальної шкоди на загальну суму 39 000 гривень.

В апеляційній скарзі заступника прокурора міста Києва, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, порушує питання про скасування вироку Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018 щодо ОСОБА_23 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_28 призначити покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_28 у відбуте покарання, строк його попереднього ув`язнення в Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області з 06.11.2016 по 21.06.2017. За правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.
19 грудня 2018року до початку розгляду апеляційної скарги заступник прокурора міста Києва ОСОБА_22 подав письмову заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

З огляду на викладене, судове рішення переглядається за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_13 , в якій вони порушують питання про скасування вироку Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року в частині притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, мотивуючи тим, що злочин, який інкримінують йому, ОСОБА_13 не вчиняв; у матеріалах кримінального провадження відсутні докази винності ОСОБА_13 та вичерпані можливості їх отримання; докази, на які суд послався у вироку, зокрема протокол огляду місця події від 06.11.2016 року та висновок судово медичної експертизи, отримані з порушенням норм КПК України, а тому э недопустимими.
Від потерпілого ОСОБА_24 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_13 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скари захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ; пояснення захисників ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , які поклалися на розсуд суду; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги захисників адвоката ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідност. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_24 про те, що 06 листопада 2016 року він зупинив автомобіль «ВАЗ 2101», за кермом якого був ОСОБА_13 , позаду водія сидів ОСОБА_11 , згодом в автомобіль сів
ОСОБА_30 ін ( ОСОБА_24 ) заперечувавпроти присутності ще одного пасажира, однак, водій не відмовив, та запевнив,що спочатку відвезе його.

Прибувши за адресою свого проживання, він ( ОСОБА_24 ) вийшов з автомобіля, його наздогнали ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , які стали наносити численні удари ногами по різним частинам тіла, в тому числі і в голову.
В той час, коли він лежав на землі і намагався чимнити опір, ОСОБА_11 дістав з кишені його верхнього одягу мобільний телефон, а ОСОБА_25 дістав ніж. ОСОБА_11 , побачивши ніж, не здивувався.
Він, сприймаючи загрозу як реальну, перестав чинити опір, ОСОБА_25 заволодів його золотим браслетом, після чого обидва нападники сіли до автомобіля, який одразу поїхав з місця події.
У той час, коли його били ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , ОСОБА_13 розвернув автомобіль так, щоб одразу залишити місце події. На його думку ОСОБА_13 не міг не бачити події, які відбувалися.
При цьому йому видалось, що ОСОБА_13 , ОСОБА_25 та ОСОБА_11 були між собою знайомі, оскільки в автомобілі спілкувалися між собою на мові, йому не зрозумілій, і діяли вони узгоджено.
Показання потерпілого ОСОБА_24 незмінні, детальні, логічні, послідовні, узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , та об`єктивно підтверджуються доказами у справі, зокрема:
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07 листопада 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_24 , під час якого він послідовно показав та детально розказав про обставини вчинення щодо нього злочину. Потерпілий наполягав, що водій автомобіля був у злочинній змові з двома іншими особами, оскільки він їх чекав в салоні за кермом та був на готові для швидкої втечі разом з іншими двома невідомими, двигун автомобіля він не глушив. Крім цього, під час руху автомобіля, вони втрьох розмовляли на своїй мові і складалося враження, що вони знають один одного (т.1, а.с. 241-250).
даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_24 про вчинене кримінальне правопорушення від 06 листопада 2016 року близько 04:30 год., за адресою: м. Київ, вул. Н. Ужвій, 7, невстановлені особи, у кількості двох осіб, не української національності, із застосуванням ножа, нанесли йому тілесні ушкодження, відкрито викрали золотий браслет та мобільний телефон марки «iPhone 6plus 16GB» (т. 1, а.с. 186);

даними протоколу огляду місця події від 06 листопада 2016 року та фототаблиці до нього, оглянуто ділянку місцевості, розташованої на Московському мосту міста Києва, в смузі руху в напрямку житлового масиву Троєщина розташований червоного кольору автомобіль марки «ВАЗ 2101»; також в протоколі потерпілий зазначив про те, що затримані особи, які перебували в автомобілі марки «ВАЗ 2101», здійснили на нього розбійний напад. (том 1, а.с. 187-213);
даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 листопада 2016 року, моментом фактичного затримання співробітниками поліції ОСОБА_13 є 05 година 30 хвилин 06 листопада 2016 року. (т. 1, а.с. 227-230);
даними висновку експерта КМНДЕКЦ № 653тв від 08 грудня 2016 року, ринкова вартість мобільного телефону «iPhone 6plus 16GB» та золотого браслета 585 проби вагою 26 грам станом на 06 листопада 2016 року могла становити32 000, 00 грн ( т.2, а.с. 20-23);
даними висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 2745 від 07 листопада 2016 року про те, що у ОСОБА_24 виявлено легкі тілесні ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) ( т.2, а.с. 37-39);
даними протоколу огляду від 18 грудня 2016 року про те, що в приміщенні кабінету 217 Подільського УП ГУНП в м. Києві оглянуто ніж викидний; слідів папілярних узорів та структури матеріалу не виявлено. (т.2, а.с.40);
даними роздруківки телефонних зв`язків оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», щодо роботи абонентського номеру, який належав ОСОБА_38 , та номеру, який належав ОСОБА_13 , в період часу з 21 години 00 хвилин 05 листопада 2016 року по 06 годину 30 хвилин 06 листопада 2016 року, та оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», щодо роботи абонентського номеру, який належав ОСОБА_11 , в період часу з 21 години 00 хвилин 05 листопада 2016 року по 06 годину 30 хвилин 06 листопада 2016 року зафіксовані з`єднання о 05 годині 10 хвилин, 05 годині 14 хвилин та о 5 годині 16 хвилин 06 листопада 2016 року (т. 3, а.с. 57-58).
Суд у вироку дав детальну оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
З огляду на викладене, підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_24 , зокрема щодо ролі ОСОБА_13 у вчиненні злочину щодо нього, у суду немає.
Доводи захисників про те, що протокол огляду місця події 06.11.2016 року є недопустимим доказом, - необґрунтовані.
Так, зі змісту протоколу огляду місця події від 06.11.2016 року убачається, що слідчим проведено, як огляд місця події, так і одночасно огляд салону автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 . (т. 1 а.с. 187).

Суд першої інстанції визнав недопустим доказом фактичні дані, отримані внаслідок огляду автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки огляд проведений у порушення ст. 237 КПК України, а інші дані, отримані під час огляду місця події, визнав допустимим, зокрема, під час огляду місця події потерпілий ОСОБА_24 вказав, що затримані особи, які перебували в автомобілі, здійснили на нього розбійний напад.
Версію ОСОБА_13 щодо фактичних обставин справи колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності, оскільки досліджені у суді докази дають підстави дійти висновку, що ОСОБА_13 , ОСОБА_25 та ОСОБА_11 діяли узгоджено, згідно розподілених ролей і їх дії були спрямовані на досягнення спільного результату.
Таким чином, колегія суддів уважає доводи захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про недоведеність винності ОСОБА_13 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за встановлених судом обставин.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_13 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилаються у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , не впливають на доведеність винності ОСОБА_13 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_13 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_16 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_13 залишитибез задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2018 щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_23 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, - без змін.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4