Справа № 759/4536/17 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1097/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0012759 від 24.12.2016 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, що перебуває у цивільному шлюбі, маючого малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
за ст. 290 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;
за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна;
на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 28 листопада 2016 року, приблизно о 2 годині, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, на прибудинковій території будинку № 7 по вулиці Булгакова в м. Києві, шляхом підбору ключів від автомобіля марки ВАЗ, моделі 2107, відчинив передні ліві двері автомобіля та сів за його кермо та шляхом пошкодження замка запалювання за допомогою викрутки, яка знаходилась в салоні автомобіля запустив двигун автомобіля марки ВАЗ, моделі 210740, та незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, який належить ТОВ «Синявські граніти».
Крім того, 28 листопада 2016 року ОСОБА_7 , приблизно з 03 до 16 години, знаходячись в гаражному боксі, розташованому на прибудинковій території поблизу будинку № 72-Б по вулиці Новопольовій в м. Києві, з метою укриття факту вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом та неконтрольованого подальшого його використання для власних потреб, за допомогою зварювального апарату, в кустарних умовах, змінив ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки ВАЗ, моделі 210740, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Синявські граніти», шляхом часткового знищення першопочаткового номера кузова та вварювання частини номерної панелі від автомобіля марки ВАЗ, моделі 2107, номерний знак НОМЕР_2 , та з закріпленою на ній дублюючою номерною табличкою в кузов автомобіля поверх заводської номерної панелі, після чого зазначений транспортний засіб зі зміненим номером кузова використовував для власних потреб.

Крім того, ОСОБА_7 20 січня 2017 року, приблизно о 02-03 годині, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, на прибудинковій території будинку № 8 по проспекту Академіка Корольова в м. Києві, шляхом підбору ключів від автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі TRANSPORTER, відчинив передні ліві двері автомобіля та завів двигун вказаного автомобіля, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що призначене покарання за даним вироком є занадто суворим для нього. Під час перебування у СІЗО він зрозумів свої помилки, а тому вважає за можливе застосувати до нього положення ст. 75 КК України. Крім того указав, що йому на підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання необхідно зарахувати попереднє ув`язнення за період його перебування під вартою у СІЗО з 04.04.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Просив змінити вирок в частині призначеного покарання, застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого не підтримав, просив вирок залишити без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку та правильності кваліфікації його дій, обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину через його суворість, не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання враховується тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, указані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом було враховано те, що обвинувачений вчинив декілька злочинів, які відповідно до положень ст. 12 КК України є злочинами невеликої, середньої тяжкості та тяжким злочином. Судом враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває у цивільному шлюбі та має малолітнього сина 2011 року народження, згідно з медичною документацією має захворювання. За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, на нього за постійним місцем його проживання наявні скарги. Обставиною, що пом`якшує його покарання судом першої інстанції обґрунтовано визнане каяття у вчиненні злочину.

За своїм видом та розміром призначене ОСОБА_7 покарання як окремо за кожний із злочинів, так і за сукупністю злочинів є таким, яке необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення цього покарання в тому числі і шляхом застосування ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Висновок суду першої інстанції про те, що необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 буде саме покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням є переконливим, у зв`язку із чим із ним погоджується і колегія суддів. На думку колегії суддів, саме реальне відбування призначеного ОСОБА_7 покарання сприятиме досягненню мети покарання, що визначена ч.2 ст. 50 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необхідності зарахування в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 04.04.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються як на вимогах закону, так і матеріалах кримінального провадження.

За змістом положень ст. 72 КК України при ухваленні вироку судом у строк відбутого покарання зараховується попереднє ув`язнення. Як убачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 до ухвалення вироку під вартою у даному кримінальному провадженні не перебував, запобіжний захід у виді тримання під вартою був обраний лише під час ухвалення вироку, його перебування під вартою з квітня 2017 року пов`язане з обранням запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Поряд із цим на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк відбутого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 10.12.2018, тобто із моменту ухвалення вироку по 13.03.2019 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки з огляду на положення ст.4 та ст.5 КК України, при вирішенні питання про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, підлягають застосуванню саме положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII.
Зазначене зарахування, на думку колегії суддів, не є підставою для зміни вироку Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року, оскільки підстави для такого зарахування виникли після ухвалення вироку, на момент ухвалення не існували, а тому і не можуть бути підставою для зміни вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_7 у строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення із 10.12.2018 по 13.03.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4