ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Вижницького районного суду Чернівецькоїобластівід 12 грудня 2018 року у кримінальномупровадженні №0000035 щодоПасарюкаМихайлаВасильовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянинаУкраїни, з повною загальною середньою освітою, одруженого, працюючого слюсарем ДП «Путильський лісгосп», раніше не судимого, обвинуваченого за ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихст.ст. 286 ч.2, 135ч.1 КК України і йому призначене покарання: за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавленняволі.

На підставі ч.1ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого

покарання більш суворим остаточно призначене ОСОБА_10 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишений запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Стягнуто з обвинуваченого процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Провадження№11-кп/822/82/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11 Категорія:ст.ст.286ч.2,135ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга ОСОБА_12 із змінами та доповненнями,у якій апелянт, не оспорюючи доведеність винуватості та правильність кваліфікації за ст.286 ч.2 КК України,вважає,що вирок в частині обвинувачення за ст.135 ч.1 КК України та призначення покарання за цією статтею слід скасувати.

Посилається на те,що кримінальне провадження за ст.135 ч.1 КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення,а письмових заяв потерпілих про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної віповідальності за цим законом не надходило.Відтак,вирок в цій частині обвинувачення підлягає скасуванню із закриттям провадження з підстав відмови потерпілих від обвинувачення.

Також вважає, що призначене судом покарання є надто суворим,оскільки не враховано належним чином ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих обставин та даних про особу обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_10 активно сприяв у розкритті злочину, давав правдиві та послідовні показання, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому,повністю і добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілим.Проживає разом із сім`єю та має матір похилого віку, за якою здійснює догляд. Позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, у зв`язку з чим трудовий колектив просив передати його на поруки.

Апелянт просить змінити вирок та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого,які підтримали апеляційнускаргу,таку ж позицію потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , доводи прокурора про відсутність підстав для зміни вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком, 12.03.2018 року, біля 19.00 год.в с. ДихтинецьПутильського району водій ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Вижниця на автомобільнійдорозі Т-2601 сполученням «Чернівці-Вашківці-Вижниця-Путила-КПП «Руська» з проїздом до КПП «Шепіт» на 101+200 км, не впорався з керуваннямавтомобіля, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожньогоруху Українине вживзаходів для зменшенняшвидкості до повноїзупинки транспортного засобу, абобезпечного для іншихучасниківрухуоб`їздуперешкоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , внаслідокчогоостанняотрималатілесніушкодження, відяких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в приміщенні КЗ «Путильська ЦРЛ».

Крім того ОСОБА_10 , післяскоєннянаїзду на ОСОБА_13 , проявив байдужість і неповагу до права людини на життя та в порушеннявимог п.2.10 Правил дорожньогоруху України, не вживвсіхможливихзаходів для наданняпершоїмедичноїдопомогипотерпілій, не викликав карету швидкоїмедичноїдопомоги, не відправивпотерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди і з місця пригоди втік, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_13 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, і яку ОСОБА_10 , сам поставив в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний та мавзмогунадатипотерпілійдопомогу.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судовірішення суду першої інстанції в межах апеляційноїскарги.

Вирок районного суду в частині доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки дій ОСОБА_10 за ст.286 ч.2 КК України не оспорюється,а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.

Доводи апелянта,викладені у апеляційній скарзі зі змінами, про необхідність скасування вироку в частині обвинувачення за ст.135 ч.1 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині судова колегія вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Відповідно до роз`яснень,що містяться у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 02.07.4004, коли результати судового слідства свідчитимуть про необхідність змінити кваліфікацію злочину на статтю кримінального закону, якою передбачено відповідальність за якийсь зі злочинів приватного обвинувачення, обов`язковим є одержання від потерпілого письмової або усної заяви про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження, у судовому засіданні прокурор змінив обвинувачення відносно ОСОБА_10 ч.3 ст.135 КК України на ч.1 ст.135 КК України. При цьому суд повідомив потерпілим наслідки зміни обвинувачення, а також з`ясував,що потерпілі не бажають підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч.3 ст.135 КК України.Однак,суд не роз`яснив, що обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення та із цих підстав не з`ясував у потерпілих,чи бажають вони притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

У апеляційному суді потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали письмові заяви про те,що не бажають притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ст.135 ч.1 КК України та відмовились від обвинувачення в цій частині.

Як передбачено п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення

У відповідності до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст.284 ч.1 п.7,417 КПК України вирок суду щодо ОСОБА_10 в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України,призначення покарання за цим законом та за сукупністю злочинів слід скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині з підстав відмови потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення,задовольнивши апеляційні вимоги.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання у кожному конкретному випадку повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненогозлочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання,суд вказав,що враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке є необережним тяжким злочином,дані про особу обвинуваченого,який не судимий,позитивно характеризується по місцю проживання і роботи,одружений ,на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.Обставиною,яка пом`якшує покарання,суд вказав,що враховує щире каяття,а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння врахував як обтяжуючу покарання обставину.

Також суд зазначив,що із врахуванням думки прокурора,потерпілих,які матеріальних претензій не мають,стану здоров`я обвинуваченого,наслідків,що настали ,характеру допущених порушень ПДР,необхідним буде призначення ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі без застосування вимог ст.75 КК України.

Судова колегія вважає,що при призначенні покарання обвинуваченому суд не зважив на наступне.

Згідно закону(ст,65 КК України) суд,призначаючи покарання,зобов`язаний враховувати,в тому числі,обставини,які пом`якшують покарання.

Такі обставини визначені у ст.66 КК України та їх перелік не є вичерпним.

У суді першої інстанції потерпілі неодноразово наголошували на тому, що матеріальна шкода їм повністю та добровільно обвинуваченим відшкодована.Таку ж позицію підтвердили у апеляційному суді.

Відповідно до п.2 ч.1ст.66 КК України, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Згідно вироку, районний суд формально зазначив дану обставину, однак не врахував її як таку,що пом`якшує покарання та не вмотивував такого рішення.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає,що добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілим є обставиною, яка пом`якшує покарання та її слід враховувати при призначенні покарання ОСОБА_10 ,як і іншу обставину,що пом`якшує покарання-щире каяття у скоєному і повне визнання винуватості.Обставиною, яка обтяжує покарання,є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є синами потерпілої від ДТП ОСОБА_13 , 1946 року народження та для яких наслідкисмерть матері,є незворотними,підтримали апеляційну скаргу захисника щодо застосування вимог ст.75 КК України,просили не позбавляти волі ОСОБА_10 ,якого пробачили і жодних претензій до нього не мають.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 працює слюсарем з ремонту автомашин ДП «Путильський лісгосп».Під час судового розгляду ДП «Путильський лісгосп`звернувся до районного суду з клопотанням про передачу ОСОБА_14 на поруки трудового колективу. При цьому, на загальних зборах ОСОБА_10 був охарактеризований колегами, як дисциплінований та трудолюбивий працівник, який користується заслуженим авторитетом серед колективу та вчинив злочин внаслідок збігу життєвих обставин, які не в повній мірі залежали від його волі. У зв`язку з чим, трудовий колектив зобов`язався здійснювати щодо обвинуваченого заходи виховного характеру з метою недопущення вчинення ним нових злочинів, його перевиховання та виправлення. (т.1а.с.182-183, 186).

З характеристики,наданої ДП «Путильський лісгосп» вбачається, що обвинувачений характеризується з позитивної сторони. До роботи відноситься добросовісно з почуттям обов`язку та відповідальності за доручену справу (т.1 а.с.184).

Згідно даних, наявних у провадженні, ОСОБА_10 по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий,на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Одружений, проживає зі своєю сім`єю та здійснює догляд за матір`ю похилого віку- ОСОБА_15 - 1934 року народження,яка є пенсіонеркою.

З наданої захисником до апеляційної скарги довідки Путильської ЦРЛ №239 та медичного висновку за результатами обстеження у Чернівецькій обласній лікарні швидкої медичної допомоги вбачається, що ОСОБА_10 знаходиться на «Д» обліку у лікаря невролога у зв`язку з перенесеною травмою головного мозку та потребує лікування .

Отже, враховуючи викладені обставини у їх сукупності,зокрема те, що ОСОБА_16 вчинений тяжкий злочин з необережності,під час апеляційного розгляду був зменшений обсяг обвинувачення, позицію потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу захисника та в апеляційній інстанції просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання та не позбавляти його волі, особу обвинуваченого,який не судимий, характеризується позитивно,його вік,стан здоров`я, сімейний стан, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин та однієї обставини,що його обтяжує,апеляційний суд вважає,що наявні підстави для застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного за ст.286 ч.2 КК України основного покарання з випробуванням,а відтак- і задоволення апеляційної скарги.
Саме таке покарання,на думку судової колегії,яка узгоджується із позицією потерпілих,буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 284,404,405,407,409,413,414,417-419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року в частині визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,призначення покарання за ст.135 ч.1 КК України та за сукупністю злочинів скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_10 за ст.286 ч.2 КК України змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3(трьох) років 6(шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням,якщо він протягом іспитового строку терміном на 2(два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2