Провадження № 1-кс/344/7650/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , соціального педагога ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 186 КК України, в рамках кримінального провадження № 0003517 від 26.09.2018року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернулася з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, в обґрунтування якого вказала, що 04.09.2018, близько 04 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходячись неподалік магазину «Тростянецький», який знаходиться по вул. Вовчинецькій, буд. № 1 у м. Івано-Франківську, де побачили потерпілого ОСОБА_9 , який прямував по узбіччю дороги. В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та виник умисел на відкрите викрадення чужого майна поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я у момент заподіяння. Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_9 та запропонували останньому пригостити їх сигаретами. З метою уникнення спілкування із вказаними особами потерпілий ОСОБА_9 відійшов в бік та попрямував у своєму напрямку. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підбігли зі спини до ОСОБА_9 та почали наносити останньому удари руками в область голови та тіла, внаслідок чого він впав на землю. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в момент перебування потерпілого на землі, діючи умисно, з корисливих спонукань, групою осіб, відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_9 а саме : мобільний телефон марки «Keneksi X8», золотистого кольору, вартістю 649 грн., мобільний телефон марки «Samsung Duos 7562», білого кольору, вартістю 730 грн. та грошові кошти в сумі 200 грн. Після відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденим майном, місце вчинення злочину покинули та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1579 грн., а вище вказані мобільні телефони здали в ПТ «Ломбард-Скарбниця», що за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи 20/1 за що отримали грошові кошти в сумі 450 гривень.

У вчинені зазначеного злочину обгрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, без освіти, раніше не судимий.

Сторона кримінального провадження, яка звернулася з даним клопотанням зазначає, що 04 вересня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, після чого він перестав з`являтися до органу досудового розслідування, а 11.12.2018 року о 03год. 30хв. підозрюваного фактично затримано працівниками ВКП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області і доставлено для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора і соціального педагога, які підтримали клопотання, підозрюваного та захисника, які заперечували з приводу задоволення даного клопотання та просили застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, встановлено наступне.

Матеріалами клопотання зазначається, що у вчинені зазначеного злочину обгрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , можлива причетність якого до вчинення інкримінованих йому правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, які містяться в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 ., протоколом огляду від 04.09.2018., протоколом огляду відеозапису, та інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

Згідно із вимогами п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані слідчому судді, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш мяких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 не з`являвся до органів досудового розслідування і був затриманий співробітниками поліції.

В той же час підозрюваний є неповнолітнім.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 9 Міжнародного пакту про грома¬дянські і політичні права 1966 p., ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основопо¬ложних свобод 1950 р. та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запо¬біжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у винятко¬вих випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

Відповідно до Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійс¬нення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 p., тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу. Тримання під вартою до суду по можливості замі¬нюється іншими альтернативними заходами, такими як постійний нагляд, актив¬на виховна робота або поміщення в сім`ю або виховний заклад чи будинок (ст. 13).

Як наголошується у Принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддають¬ся затриманню або ув`язненню в будь-якій формі, затвердженого резолюцією № 43/173 ГА ООН від 9 грудня 1988 p., затримана особа, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, вважається невинуватою і має право на поводжен¬ня з нею як з такою до тих пір, доки її винуватість не буде доведено згідно із законом у ході відкритого судового розгляду, на якому вона має всі гарантії, необхідні для свого захисту.

Арешт або затримання такої особи на період проведення слідства і судового роз¬гляду здійснюються тільки в цілях здійснення правосуддя на підставі і відповідно до умов і процедур, встановлених законом. Забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтриман¬ня безпеки і порядку в місці затримання.

Затримання та тримання під вартою можуть бути застосовані як запобіжні за¬ходи лише до тих неповнолітніх, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні тяжких і особливо тяжких злочинів, і за умови, що слідчий, прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу об¬ставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних за¬ходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику чи ризикам.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 5 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини непов-нолітніх», при обранні запобіжних заходів враховуються стан здоров`я неповно¬літнього, його сімейний і матеріальний стан, стосунки з батьками, дієвість існую¬чого контролю за його поведінкою, вид діяльності, місце проживання, дані про попередні судимості, соціальні зв`язки, схильності, спосіб життя, поведінка під час провадження в цій або іншій кримінальній справі, наявність факторів, обставин чи визнання ним моральних цінностей, які дозволяють прогнозувати його поведінку. Зазначені обставини можуть з`ясовуватися шляхом опитування батьків, опікунів, піклувальників, представників адміністрації за місцем роботи чи навчання неповно¬літнього тощо (п. 3).

Слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання по суті в судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри, прокурором доведені ризики, однак не доведено, що не можливо обрати інший, більш м`який запобіжний захід, як про те клопоче сторона захисту.

Враховуючи вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю, що у відповідності до ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього наступних обов`язків:

1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками;

5) не відвідувати магазини, кіоски, кафе, бари, ресторани, клуби та інші громадські заклади

6) носити електронний засіб контролю

На переконання слідчого судді цей запобіжний захід надасть змогу забезпечити адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обрання інших запобіжних заходів є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки перед-бачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, обвинуваченого, ніж інші за¬побіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання.

Обрання запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим з огляду на те, що підозрюваний не має місця постійної роботи, є неповнолітнім і такий запобіжний захід , як застава буде завідомо непомірним для нього, а обрання домашнього арешту є неможливим з огляду відсутності постійного місця проживання підозрюваного.

В той же час слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є неприйнятним.

Слідчий суддя враховуючи юний вік неповнолітнього, особливості і гнучкість психіки підлітків, тяжкість інкримінованого злочину, відсутність судимості вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової ізоляції підлітка від суспільства.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до неповнолітнього підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійс¬нення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 p., керуючись ст. ст. 131,132,176,177,178,183,184,193,194,197,309,395,484,485,487,488,492,496 Кримінального процесуального Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини непов¬нолітніх», -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю, на строк до 09 січня 2019 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками;

5) не відвідувати магазини, кіоски, кафе, бари, ресторани, клуби та інші громадські заклади

6) носити електронний засіб контролю

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем перебування підозрюваного.

Підозрюваного повідомити письмово під розпис, що в разі невиконання зазначених обовязків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали до 09.01.2019 року включно.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1