Дата документу 28.11.2018 Справа № 336/6675/17
ЗАПОРІЗЬКІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6675/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/504/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий вищу освіту, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за наступних обставин

7 липня 2017 року в період часу з 16 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля входу до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , наніс останньому не менше одного удару ногою в пахову область, чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді синця в ділянці правого стегна, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції про умисел на спричинення тілесних ушкоджень не підтверджені показаннями свідків або іншими доказами.

Також зазначає, що в момент удару потерпілий знаходився спиною до нього і з цієї позиції неможливо спрямувати ногу в пахову частину тіла.

Крім того, суд не взяв до уваги незаконність судово-медичної експертизи від 7 серпня 2017 року, яка проводилась через місяць після вказаних подій та на підставі медичної картки потерпілого, в якій не зазначені прізвища лікарів, які проводили огляд потерпілого, і без печатки медичної установи, а тому неможливо встановити те, хто саме робив ці записи.

Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дружні стосунки ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а також зацікавленість останнього в призначенні покарання обвинуваченому, як помсти за рішення правління ОСББ проти злісних боржників по внескам на утримання будинку.

Від потерпілого ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що з апеляційною скаргою обвинуваченого категорично не погоджується.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала, що її доводи є тотожними доводам сторони захисту в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку та навів їх у вироку, вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину вважала доведеною показаннями допитаних в суді потерпілого, свідків та висновком судово-медичної експертизи, та вважала кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України вірною, перевіривши матеріали провадження та розглянувши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргу задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 1 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідженими у судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що у нього з ОСОБА_9 були неприязні стосунки, а в липні 2017 останньому як злісному боржнику, було відключено електропостачання. 7 липня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. він розклеював оголошення біля під`їзду, де до нього підійшов потерпілий та запитав про підстави відключення електрики, і в цей момент відчув удар, який потерпілий наніс йому палкою по спині. Підвівшись, ОСОБА_7 став до потерпілого обличчям, але той намагався піти і розвернувся до нього спиною. ОСОБА_7 замахнувся правою ногою та навздогін наніс потерпілому один удар по сідниці. Свідками цього були ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте вважає, що остання надавала нещирі показання, оскільки в силу негативного ставлення до ОСОБА_7 приховала той факт, що потерпілий першим почав бійку та наніс йому удар палкою по спині. Вважає, що від його дій у потерпілого не могло виникнути тілесного ушкодження у виді синця на правому стегні, встановленого висновком експерта, оскільки його удар ногою поцілив потерпілому не у стегно, а у сідницю.
Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений не заперечує факт нанесення удару потерпілому, проте вказує, що вдарив останнього по сідниці, вже після того, як ОСОБА_9 наніс йому удар палкою по спині.
Позиції захисту зводилась до того, що у нього не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, в момент удару потерпілий знаходився спиною до нього, і з цієї позиції неможливо було вдарити у пахову частину тіла, показання потерпілого та свідків є суперечливими, а висновок експерта фактично є недопустимим доказом,

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що у нього з ОСОБА_7 були неприязні стосунки. 7 липня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. він знаходився біля під`їзду з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В цей момент до під`їзду вийшов обвинувачений та почав розклеювати оголошення. Потерпілий підійшов до обвинуваченого з питанням про те, на якій підставі йому за кілька днів до цього було відключено постачання електроенергії, на що обвинувачений без відповіді та без причини вдарив його ногою між ніг. Додатково зазначив, що агресивних дій з боку нього відносно ОСОБА_7 не було, як і не було підстав для його обмовляння.
Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що між потерпілим та обвинуваченим існували неприязні стосунки і кожна їхня зустріч завершується сваркою на підвищених тонах. 7 липня 2017 року в денний час доби ОСОБА_7 розвішував на під`їздах оголошення, де на лавці відпочивали вона та ОСОБА_11 . З під`їзду на вулицю вийшов потерпілий, між ним та ОСОБА_7 почався конфлікт, розмова тривала 2-3 хвилини. Додатково зазначила, що не бачила, чи робив щось обвинуваченому потерпілий, однак в той момент, коли потерпілий майже розвернувся спиною до ОСОБА_7 , останній вдарив потерпілого ногою в пахову область.
Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були конфліктні відносини. 7 липня 2017 року в денний час доби він приїхав додому на обід та попрямував в під`їзд № 2, на двері якого ОСОБА_7 клеїв оголошення, поблизу нього знаходився ОСОБА_9 , між ними тривала розмова на підвищених тонах. Він знаходився поруч з ними близько 20 секунд, проходячи повз у під`їзд, факту нанесення тілесних ушкоджень будь-кому з учасників конфлікту не бачив. Про те, що ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження він дізнався лише наступного дня від ОСОБА_9 .
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а переконливих підстав для обмови не лише потерпілим, а й свідками обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено.

Показання потерпілого та свідків суд першої інстанції оцінив належним чином, визнавши їх обґрунтованими, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення також повністю узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, в тому числі показання потерпілого щодо обставин завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень повністю узгоджується з механізмом завдання удару, продемонстрованим ним під час проведення слідчого експерименту (а.с. 164, 169-171).

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з висновку експерта № 1976 МД від 14 серпня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_9 виявлений синець в ділянці правого стегна, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, ушкодження утворилось від дії тупого предмета (предметів), давність виникнення не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи. Діагноз «забій калитки» об`єктивними відомостями і в динаміці не підтверджено, тому відповідно до п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» при оцінці ступеня тяжкості не повинен враховуватись (а.с. 156-157).
Так, з висновку експерта № 1976 МДд від 14 серпня 2017 року вбачається, що тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за не менш ніж 1-го травматичного впливу, утворення встановленого ушкодження можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого щодо нападника за умови доступності зони ушкодження для спричинення (а.с. 159-160).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 13 листопада 2017 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував, за яких обставин ОСОБА_14 побив ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_14 , знаходячись приблизно на відстані 1 метру від потерпілого, наніс останньому удар в пах правою ногою. Повідомив, що після цього він відчув сильний біль, ОСОБА_14 допомоги йому не надав та пішов з місця події (а.с. 164, 169-171).

Крім того, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України з метою дотримання передбаченого ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протокол слідчого експерименту від 7 листопада 2017 року за участі свідка ОСОБА_11 недопустимим доказом, оскільки її показання були надані на досудовому розслідуванні, а в судовому засіданні вказаний свідок безпосередньо допитаний не був (а.с. 161-163).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про не підтвердження наявності у нього саме умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому повністю спростовуються не тільки показаннями потерпілого, свідків та висновками експертиз, а і показаннями самого обвинуваченого, який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив факт нанесення потерпілому одного удару правою ногою.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий в момент удару знаходився спиною до обвинуваченого, а тому з цієї позиції неможливо було нанести удар в пахову частину тіла також повністю спростовуються висновком експерта № 1976 МДд від 14 серпня 2017 року, відповідно до якого утворення тілесного ушкодження у потерпілого можливо при будь-якому взаєморозташуванні останнього щодо нападника.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності висновків експертів у зв`язку з проведенням експертиз на підставі медичної картки потерпілого, в якій не зазначені прізвища лікарів та відсутні печатки медичної установи, оскільки в матеріалах кримінального провадження копія вказаної медичної картки відсутня, її достовірність є предметом перевірки безпосередньо під час проведення експертизи кваліфікованим експертом, і за відсутності даних про визнання вказаної медичної довідки недостовірним документом, колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновків експертиз недопустимими доказами.

Крім того, колегія суддів вважає, що переконливих підстав для обмови не лише потерпілим ОСОБА_9 , а й свідком ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 останнім не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілого та цього свідка повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілого та свідка ОСОБА_10 , їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідка ОСОБА_10 підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань потерпілого та свідка.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги про скасування вироку.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4