КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

26 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000276 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення заподіяної злочином моральної шкоди задоволено частково.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення процесуальних витрат задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду заподіяну злочином у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., процесуальні витрати по справі в розмірі 296 (двісті дев`яносто шість) грн. 00 коп., а всього 1296 (одна тисяча двісті дев`яносто шість) грн. 00 коп.

Як встановлено вироком суду, 08 червня 2018 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи поруч із будинком АДРЕСА_2 , вирішив викрасти козеня білого кольору, яке на той час випасалося. Реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення, умисно, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими потерпілою ОСОБА_5 та сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно викрав 3-х місячне звичайне козеня, білого кольору, вагою 20 (двадцять) кг.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 350 (триста п`ятдесят) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпіла ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок Сквирського районного суду від 11.12.2018 змінити в частині призначеного покарання у виді штрафу розміром п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років без відбування покарання з випробуванням на три роки, відповідно до ст. ст. 75,76 КК України, яке є спів розмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Цивільний позов про стягнення моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити повністю.

Цивільний позов про стягнення процесуальних витрат залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., процесуальні витрати по справі в розмірі 296 (двісті дев`яносто шість) грн. 00 коп., а всього 5296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 00 коп.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпіла, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин, посилається на те, що судовий розгляд був неповним, обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, залишилися недослідженими та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Зокрема, як зазначає апелянт, при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, та обставини, які обтяжують покарання.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд відніс щире каяття, та добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, проте, на її думку, обвинувачений не покаявся у злочині, про що вона заявляла під час судового засідання, але суд цього не врахував.
Також апелянт звертає увагу на те, що під час розгляду справи у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 давав суду недостовірні дані, мав намір ввести в оману суддю щодо місця свого працевлаштування, в результаті чого, судом не було взято до уваги, що обвинувачений працює на постійній основі та достатньо матеріально забезпечений.
На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував зокрема і відношення самого обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого злочину та безпосередньо її думки з приводу цього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурора та обвинуваченого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність виниОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дійОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання та вирішення судом заявленого потерпілою цивільного позову.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які, у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої злочином шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного, того, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, по місцю проживання останній характеризується позитивно, суд першої інстанції, беручи до уваги думку потерпілої та те, що особі, яка вчинила злочини, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 , в яких вона посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів не може з ними погодитися, оскільки вони не дають підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.
Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а в апеляційній скарзі не наведено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність обставин, які б відповідно до вимог закону, а не суб`єктивної точки зору потерпілої, обтяжували покарання обвинуваченого.
Доводи потерпілої про те, що ОСОБА_6 під час судового розгляду намагався ввести суд в оману щодо місця свого працевлаштування, а також не покаявся у вчиненому злочині також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки апелянтом не спростовані наявні у справі дані про те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та не заперечував фактичних обставин його скоєння, повернув потерпілій викрадене козеня, а під час судового розгляду та після проголошення вироку добровільно відшкодував їй спричинену злочином моральну шкоду та понесені нею всі документально підтверджені процесуальні витрати.
Більш того, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, обвинувачений щиро вибачився перед потерпілою, що в сукупності з вищенаведеними обставинами дозволяє стверджувати про те, що він не тільки усвідомив свою протиправного поведінку, а й вживав активні заходи для усунення негативних наслідків своїх дій.
Таким чином, колегія суддів не вбачає жодних правових підстав для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, тим більше, що вимоги апеляційної скарги в цій частині не узгоджуються з вимогами закону, а саме з вимогами, передбаченими ст.ст. 409, 420 КПК України, відповідно до яких невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачення, яка пов`язана з необхідністю застосування більш суворого покарання, є підставою не для зміни, а для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, однак такої вимоги потерпіла в апеляційній скарзі не висуває.
Що ж стосується вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то рішення суду в цій частині також не може бути переглянуто, оскільки задовольняючи цей позов лише частково, суд першої інстанції, відповідно до вимог закону, обґрунтовано виходив з характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, ступеня вини відповідача та інших обставин даного кримінального провадження, а також засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням раніше добровільно відшкодованої моральної шкоди в сумі 2500 грн., після отримання якої потерпіла 08.10.2018 року власноручно подала до суду заяву, в якій зазначила про те, що ОСОБА_6 відшкодував їй моральну шкоду в зазначеному розмірі, а тому вона відмовляється від позову про відшкодування моральної шкоди.
За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для зміни або скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, залишити вирок Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Сквирського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1148/2019

Категорія: ч.1 ст. 185 КК України.

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1