У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.10.2018 року.
Обвинувачена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Первомайськ, Миколаївська область, громадянка України, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.
Обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
законний представник потерпілої: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду 1 інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ст.125 ч.1 КК України на підставі ст.45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, в сумі 2000 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що вирок суду 1 інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності порушив вимоги ч.4 ст.286 КПК України та не дослідив обставини та докази щодо можливості застосування положень ст.45 КК України.
Вказує на те, що обвинувачена вчинила злочин невеликої тяжкості, раніше не судима, позитивно характеризується, активно сприяла розкриттю злочину, повністю відшкодувала завдані злочином збитки, які не були обгрунтовані та доведені належними доказами стороною потерпілої та за таких обставин може бути звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі положень ст.45 КК України.
Також зазначає, що обвинуваченою відшкодовані матеріальні збитки потерпілій пов`язані з лікуванням в повному обсязі, що підтверджується квитанцією «Укрпошти» від 29.10.2018 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
13.07.2018 року близько 20.00 год., перебуваючи на пляжі «Левада» мікрорайону «Цукровий завод», що розташований за адресою: м. Первомайськ Миколаївської області, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих відносин сталася сварка, в ході якої ОСОБА_6 , маючи намір спричинити тілесні ушкодження, підійшла до ОСОБА_9 вхопила останню обома руками за волосся та повалила на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_9 , яка на той момент вже знаходилась на землі, один удар правою рукою в область обличчя та кілька ударів долонею правої руки в область живота, спричинивши останній тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 431-М від 27.07.2018 р. у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців і саден колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та законного представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому їй злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65-66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочину невеликої тяжкості, особи обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є мінімальним розміром передбаченим санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відповідальності на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005р. « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжування її в інший спосіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_6 відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду заподіяну злочином (а.п.77).

Як видно з резолютивної частини вироку суд першої інстанції ухвалив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Однак, з матеріалів провадження не вбачається, що на день розгляду апеляційної скарги обвинувачена відшкодувала потерпілій зазначену шкоду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_8 зазначила, що обвинувачена ОСОБА_6 моральну шкоду завдану злочином потерпілій не відшкодувала.

Отже, обвинувачена ОСОБА_6 не в повному обсязі відшкодувала потерпілій шкоду заподіяну злочином.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив захиснику в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст..45 КК України.

Твердження апелянта про повне відшкодування обвинуваченою шкоди є необґрунтованими та не підтверджується матеріалами провадження, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено.

За такого відсутні підстави для скасування вироку, про що просила апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: