Справа №573/62/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/226/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого робітником по обслуговуванню в КУ Сумська спеціалізована школа №7 м. Суми, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , в якій він просив скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 1 рік з відрахуванням із суми заробітку 10 % в доход держави.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 1 (один) рік з відрахуванням із суми заробітку 10% в доход держави.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_7 посилається на те, що сторона обвинувачення не надала суду беззаперечних доказів вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому правопорушенні, а саме достеменно так і не був встановлений механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 .

Зазначає, що в ході судового розгляду справи стороною захисту заявлялись клопотання про недопустимість в якості доказів висновків експерта №69 та №11, як такі, що не відповідають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, оскільки не містять детально опису отриманих експертом матеріалів та проведених досліджень і методів, що є обов`язковим, тому відповідно до положень ст. 86 КПК України, дані докази є недопустимими. Більш того, допитаний судом експерт ОСОБА_11 не заперечував, що в даних висновках відсутня дослідницька частина.

На переконання захисника ОСОБА_7 , використання при проведенні подальших додаткових та комісійних судово-медичних експертиз, експертних висновків за №69 та №11, свідчить про недопустимість і цих висновків експертів. Таким чином, суд не міг посилатись на вказані висновки, як на докази.

Вказує на те, що докази зі сторони обвинувачення складаються із показів двох заінтересованих свідків, слідчих експериментів, під час яких потерпіла та обвинувачений підтримали свої пояснення, а також розірваної кофти ОСОБА_8 , що фактично підтверджує його свідчення про напад з боку ОСОБА_9 .

Посилається також на те, що відповідно до роз`яснень, які викладені в п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.1997 року, на який посилається суд при ухваленні оскаржуваного вироку, при перевірці та оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, проте дослідницька частина в даних експертизах відсутня.

Також, на переконання захисника, вказані порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та в ході судового розгляду механізм утворення тілесних ушкоджень, законним шляхом, встановлено не було.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 25.03.2017 року приблизно о 20:00 год. перебував біля господарства в АДРЕСА_2 . У цей час біля даного господарства на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, між ОСОБА_9 , її чоловіком ОСОБА_12 , та колишнім зятем ОСОБА_13 , виникла словесна сварка. Уході якої між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виникла обопільна бійка. В цей час, ОСОБА_8 , який спостерігав за сваркою, втрутився в бійку.

З метою захисту свого чоловіка, ОСОБА_9 почала відтягувати ОСОБА_8 від свого чоловіка. У цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , реалізуючи який ОСОБА_8 своєю лівою рукою узяв пальці правої руки ОСОБА_9 та з силою скрутнув їх в сторону.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні пошкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 25 квітня 2017 року у вигляді: «Закритий вивих середніх фаланг ІІІ та ІV пальців правої кисті. Післятравматична невралгія правого ліктевого нерву». Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 відносяться до категорії «середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 дня».

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді завдання тілесних ушкоджень та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 , які підтримали апеляційній скаргу та просили її задовольнити, а оскаржуваний вирок суду скасувати, ухваливши новий, яким ОСОБА_8 виправдати, думку потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, а пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та не оспорюючи дату, часу та місця скоєння події, стверджував, що він з товаришем ОСОБА_13 привезли сина останнього до бабусі ОСОБА_9 . ОСОБА_13 вийшов з машини, а він з дитиною залишились сидіти на задньому сидінні. Побачив, як на вулиці відбувається сварка та ОСОБА_12 ударив ОСОБА_13 . Потерпіла ОСОБА_9 схватила його за светр та почала рвати його руками, при цьому била його по голові, а він ніяких дій не вчиняв, а тільки закривався від її ударів. Стверджує, що вказані ушкодження ймовірно утворились тому, що потерпіла 3 та 4 пальцями своєї правої руки тягла його за спортивну кофту, а він при цьому, утримуючи край капюшона, відхилявся назад, намагаючись вирватися. При цьому, його спортивна кофта була порваною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого та розцінив заперечення ОСОБА_8 факту вчинення кримінального правопорушення та невизнання ним своєї вини, як обраний ним спосіб захисту, оскільки такі покази суперечать як фактичним обставинам справи, так і не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, що були безпосередньо досліджені судом і покладені в основу вироку.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснювала, що зранку 25.03.2017 року колишній зять ОСОБА_13 взяв онука ОСОБА_15 та пообіцяв, що привезе його о 16-17 год. Проте, всупереч домовленостей, ОСОБА_13 привіз дитину після 19:00 год., в результаті між ними виникла словесна сварка, під час якої з будинку на вулицю вийшов її чоловік, та почувши сварку вирішив втрутитись. ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_13 та взяв його обома руками за одяг в області шиї. У цей час, із машини вискочив ОСОБА_8 та підбіг до них. Далі, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 опинились на землі, причому її чоловік лежав спиною на землі, а ОСОБА_8 в цей час наніс її чоловіку один чи два удари по тулубу в область правого ребра. Побачивши це, ОСОБА_9 підбігла до ОСОБА_8 та почала руками відтягувати його від чоловіка за курточку. В цей час ОСОБА_8 наніс їй один удар ребром руки по кисті правої руки та один удар долонею правої руки в область правого ока на відсіч. Далі, ОСОБА_9 протягла руки вперед, щоб відгородити ОСОБА_8 від свого чоловіка, на що останній схопив своєю рукою за пальці правої руки та викрутив їх, від болю вона закричала та побачила, що 3-й та 4-й пальці її правої руки не ворушаться. ОСОБА_13 та ОСОБА_8 спочатку обіцяли відвезти її до лікарні, однак потім швидко поїхали. Вони з чоловіком звернулись до Білопільської ЦРЛ де її зробили рентгенологічне дослідження та наклали гіпс.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано взято за основу такі покази потерпілої, оскільки вони узгоджуються із показами свідка ОСОБА_12 , проведеними судово-медичними експертизами, наданими судовими експертами поясненнями, а також з іншими належним чином дослідженими судом доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що того дня їх колишній зять ОСОБА_13 забрав онука, щоб провести з ним час, проте в узгоджений час не повернув, у наслідок чого між ним та його дружиною ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Почувши, що ОСОБА_13 грубіянить дружині, він вийшов із двору та підійшовши до нього, взяв його одяг та утримував в області грудей, при цьому ОСОБА_13 своєю лівою рукою ударив його через руку по обличчю, вони зчепились та опинились на землі. В цей час вискочив ОСОБА_8 та ударив його по ребрах ногою, що відбулось потім він не бачив, оскільки лежав на землі. Враховуючи положення голови ОСОБА_13 , він також не міг бачити, що відбувається позаду машини.

Допитаний в судовому засідання судово-медичний експерт Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_11 в судовому засідання підтримав складені ним висновки №51 від 25.04.2017 року, №69 від 25.04.2017 року та №11 від 04.01.2018 року та пояснив, що судово-медична експертиза проводилась на основі наданої медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 та рентгенологічних знімків. Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, відповідає механізму, продемонстрованому нею під час слідчого експерименту.

Допитана в судовому засіданні завідувач відділу комісійних експертиз ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_16 висновок комісійної судово-медичної експертизи №84/2017 підтримала та пояснила, що враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, а саме 3-й та 4-й пальців, механізм виникнення вивихів, більш ймовірне спричинення травм між фалангових суглобів правої кисті за обставин, на які вказувала та які продемонструвала ОСОБА_9 при проведенні із нею слідчого експерименту 13.04.2017 року, тобто при стисканні кистю ОСОБА_8 чотирьох пальців потерпілої та викручуванням її до середини. За такого механізму найбільше травматичне навантаження припадає на 3-й та 4-й середні пальці.

Крім того, вищенаведені показання потерпілої, які суд поклав в основу обвинувального вироку в своїй сукупності об`єктивно підтверджуються і іншими, належним чином дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме :

- письмової заявою потерпілої ОСОБА_9 до Білопільського відділення поліції від 03.04.2017 року про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком на ім`я ОСОБА_17 о 20.00 год 24.03.2017 року (а.с. 73);

- висновком судово-медичної експертизи № 51 від 25 квітня 2017 року встановлено наступне: 1) лікарями ортопедом, неврологом та рентгенологом Білопільської ЦРЛ ОСОБА_9 встановлено діагноз: закритий вивих середніх фаланг ІІІ та ІV пальців правої кисті. Післятравматична невралгія правого ліктевого нерву; 2) дані травми утворились від дії тупих предметів; 3) травма могла бути отримана за обставин, вказаних в постанові, тобто під час захвату та повороту правої кисті потерпілої; 4) тілесні ушкодженні у ОСОБА_9 відноситься до категорії середньої тяжкості по ознакам тривалого розладу здоров`я більше 21 дня; 5) тілесних ушкоджень, які б могли утворитись від нанесення ударів потерпілій не виявлено; 6) пошкодження у ОСОБА_9 не характерні для утворення їх власноруч та при падінні з вертикального положення тіла на площину; 7) пошкодження у ОСОБА_9 можуть відповідати терміну, вказаному в постанові (25.03.2017 року), що підтверджується медичною документацією (а.с. 79-80);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого остання надала покази та продемонструвала на місці обставини, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , її покази відповідають по змісту тим, що вона надала у судовому засіданні (а.с. 81-84);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 69 від 25 квітня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_9 , може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованих самою потерпілою під час слідчого експерименту за її участі 13 квітня 2017 року (а.с. 85-87);

- протоколом огляду предметів від 23 травня 2017 року, а саме: спортивної кофти чорного кольору, яка належить ОСОБА_8 та має пошкодження у вигляді розриву в районі горловини, яка була пошкоджена 25.03.2017 року (а. с. 88-89);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 110 від 12 червня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_9 , більш вірогідний при механізмі спричинення продемонстрованому самою потерпілою в ході проведення слідчого експерименту, і мало вірогідний при механізмі спричинення на який вказує в поясненні гр. ОСОБА_18 від 14.04.2017 року (а. с. 91-93);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 84/2017 року від 03 листопада 2017 року, яка проводилася на підставі наданих матеріалів кримінального провадження № 0000196 (протоколів допитів, пояснення, протоколу проведення слідчого експерименту, висновку експерту № 51, висновку експерту № 69, висновку експерту № 110, спортивної кофти ОСОБА_8 ) з якого встановлено, що згідно наданої медичної документації (клінічно та рентгенологічно) у. ОСОБА_9 при обстеженні у Білопільській ЦРЛ 25.03.2017 року мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий вивих 4 і підвивих 3 пальців правої кисті. На час проведення комісійної експертизи при обстеженні 26 жовтня 2017 року потерпілої ОСОБА_9 виявлено посттравматичний периартрит проксимальних між фалангових суглобів 3-4 пальців правої кисті, згинально-розгинальна контрактура правої кисті з незначним порушенням функції. Травма пальців спричинила тривалий розлад здоров`я ( більше 21 дня) і кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження. Враховуючи скарги, порушення функції, встановлений рентгенологічно «вивих проксимального між фалангового суглобу 4 пальця в тильну сторону», травма потерпілій спричинена незадовго до звернення за медичною допомогою у Білопільську ЦРЛ о 22 годині 10 хвилин 25.03.2017 року. Вивихи пальців у між фалангових суглобах виникають, як правило, при пере розгинанні пальців, і зазвичай фаланги зміщуються в тильний бік, що мало місце і у потерпілої, по механізму стискання, пере розгинання з можливою подальшої незначною ротацією при прикладанні надмірної травмуючої сили (тупого предмет). Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень (3,4 палець), механізм виникнення вивихів, більш ймовірне спричинення травм міжфалангових суглобів правої кисті за обставин, на які вказувала та які продемонструвала ОСОБА_9 при проведенні із нею слідчого експерименту 13.04.2017 року, тобто при стиснення кистю ОСОБА_8 чотирьох пальців потерпілої та викручування їх досередини. За такого механізму найбільше травматичне навантаження припадає на середні пальці (3, 4). Спричинення травми міжфалангових суглобів 3,4 пальців правої кисті за обставин, які вказував ОСОБА_8 у поясненні ( потерпіла трималася рукою за кофту в ділянці горловини і тягнула на себе), з врахуванням характеру розриву спортивної кофти та механізму його спричинення, є малоймовірним, так як при цьому пальці перебувають у зігнутому положенні, що не уможливлює спричинення вивиху проксимального міжфалангового суглобу в тильну сторону. Якщо в процесі утримання кофти мало місце і викручування тканини, то найбільше навантаження припадає на 1,2,5 пальці і травмуюча сила діє по механізму стиснення, ротації (а. с. 96-103);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28 грудня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю підозрюваного ОСОБА_8 , згідно якого він надав покази та продемонстрував на місці обставини, щодо отримання потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, його покази відповідають по змісту тим, що він надавав у судовому засіданні (а. с. 104-109);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 11 від 04 січня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , не відповідає механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участі 28 грудня 2017 року (а. с. 110);

- висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 28/2018 року від 25 липня 2018 року, яка проводилася на підставі ухвали Білопільського районного суду від 15 березня 2018 року за даними матеріалів кримінального провадження № 1-кп/573/35/18 справа № 573/62/18 ( висновку експерта ( експертиза за матеріалами справи) № 84/2017, висновку експерта № 11, протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2017 року, встановлено : згідно наданої медичної документації ( клінічно та рентгенологічно) у гр. ОСОБА_9 при обстеженні у Білопільській ЦРЛ 25.03.2017 року мали місце тілесні ушкодження : закритий вивих 4 і підвивих 3 пальців правої кисті. Враховуючи встановлений ймовірний механізм виникнення травм пальців правої кисті (перерозгинання з можливою подальшою незначною ротацією при прикладенні надмірної травмуючої сили), пошкодження правої кисті не могло бути спричинене за обставин та механізму, продемонстрованому ОСОБА_8 під час проведення з ним слідчого експерименту 28.12.2017 року ( захоплення 3-4 пальцем потерпілою за його спортивну кофту, а він при цьому утримував обома руками за край капюшона, відхилявся назад, намагаючись вирватися (а. с. 152-156).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про визнання висновків експерта №69 від 25.04.2017 року та №11 від 04.01.2018 року, недопустими доказами, в зв`язку з їх невідповідністю вимогам ст. 101, 102 КПК України, то колегія суддів зазначає, що такі твердження захисника вже були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, що безпосередньо слідує зі змісту вироку, і суд першої інстанції навівши обґрунтовані мотиви, з якими погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про безпідставність таких тверджень.

Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку судом першої інстанції були дослідженні дані висновки судово-медичної експертизи на предмет їх достовірності, належності та допустимості.

Так у відповідності до приписів ст.ст. 101, 102 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

У висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

З роз`яснень, які надані в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8, та на які цілком правомірно послався суд першої інстанції, вбачається, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Вимоги до оформлення висновку судово-медичного експерта встановлені в п. 3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6. Так, дослідна частина повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження.

Структура дослідної частини визначається видом експертизи, що виконується. Обсяг необхідних відомостей, які повинні міститися в дослідній частині кожного виду експертизи, регламентуються правилами проведення окремих видів експертиз, що затверджені наказом МОЗ України N 6 від 17 січня 1995 р.

Пунктом 4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 встановлено, що при експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені:

- характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості;

- вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження;

- механізм виникнення ушкоджень;

- давність (термін) спричинення ушкоджень;

- ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо.

Так, з досліджених в судовому засіданні та покладених в основу вироку суду висновків експерта №69 складеного 25.04.2017 року та №11 складеного 04.01.2018 року вбачається, що при проведенні додаткових судово-медичних експертиз експертом Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_11 , визначаючи механізм тілесних пошкоджень виявлених у потерпілої, були досліджені обставини випадку викладені постановах про призначення додаткових судово-медичних експертиз, зафіксовані у потерпілої тілесні ушкодження, а також протоколи слідчих експериментів від 13.04.2017 року з участю потерпілої ОСОБА_9 та від 28.12.2017 року з підозрюваним ОСОБА_8 з фото таблицями. Судовим експертом в результаті дослідження наданих матеріалів, надано обґрунтовану відповідь на поставлені йому слідчим запитання щодо того, чи відповідає механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованих потерпілою та підозрюваним під час проведення слідчих експериментів.

Крім цього, під час розгляду справи в суді першої інстанції, був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_11 , який пояснив, що висновки експерта за №69 та №11 ним були складені на основі медичної документації та первинної експертизи №51 про встановлення потерпілій тілесних ушкоджень.

Більш того, вказані експертні висновки узгоджуються із іншими матеріалами справи, зокрема із проведеною в рамках даного кримінального провадження комісійною судово-медичною експертизою та додатковою комісійною судово-медичною експертизою, під час проведення яких судово-медичною експертною комісією ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» також досліджувалось питання щодо механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Експерти, за наслідками проведеної експертизи, врахували локалізацію тілесних ушкоджень, дійшли висновку, що більш ймовірне спричинення потерпілій травми між фалангових суглобів правої кисті за обставин, на які вказала та продемонструвала ОСОБА_9 при проведенні з нею слідчого експерименту 13.04.2017 року та не могло бути спричинено за обставин та механізму, продемонстрованому ОСОБА_8 під час проведення ним слідчого експерименту 14.12.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що в ході допиту, в судовому засіданні експерта Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_11 , який проводив відповідну судово медичну експертизу, і висновки якої, згідно тверджень апеляційної скарги захисника, не містять докладного опису проведених досліджень та методів, захисник ОСОБА_7 не був позбавлений можливості вияснити ці обставини безпосередньо задавши експерту відповідні питання.

Таким чином, враховуючи те, що додаткові судово-медичні експертизи за №69 та №11 проведені судовим експертом ОСОБА_11 з дотримання вимог чинного законодавства, ним надані обґрунтовані відповіді на поставлені слідчим питання, а висновки узгоджуються з іншими матеріалами справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи захисника ОСОБА_7 щодо визнання вказаних висновків недопустимими доказами.

Відсутність у висновках експерта детального опису проведеного судовим експертом дослідження та методів які ним застосовувались при проведенні судово-медичної експертизи, не є безумовною підставою для визнання висновків, як доказів, недопустимими. І в жодному разі не є таким, що отриманий з порушенням вимог норм КПК, як про це вказує в апеляційній скарзі захисник.

Посилання захисника ОСОБА_7 у своїх доводах на недопустимість висновків комісійної та додаткової комісійної судово-медичної експертизи, в зв`язку з використанням при їх проведенні висновків експерта №69 та №11, слід відхилити, оскільки як уже зазначалось, підстав для визнання даних висновків експерта недопустимими доказами, не вбачається.

Крім того, кожен експерт несе персональну відповідальність за надані ним висновки. З висновків експерта №84/2017 складеного 03.11.2017 року та №28/2018 складеного 25.07.2018 року вбачається, що як комісійна, так і додаткова комісійна судово-медична експертиза були проведені за матеріалами кримінального провадження та в них викладено детальний опис матеріалів, які були надані експертам. Проте, як підтвердила допитана в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 , експертною комісією, за наслідками вивчення наданих матеріалів, були надані самостійні висновки, які не ґрунтувались на висновках раніше проведених судово-медичних експертиз в рамках даного кримінального провадження.

Судом першої інстанції надана належна оцінка також і іншим зібраним по справі доказам. Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вказали, що не бачили всього періоду протікання конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 , та моменту виникнення у потерпілої травми правої руки. Спортивна кофта ОСОБА_8 , яка була визнана речовим доказом, також досліджувалась при проведенні комплексної судово-медичної експертизи, та експертами враховувався характер розривів на кофті при вирішення питання про можливість спричинення потерпілій травм за обставин вказаних ОСОБА_19 .

Механізм утворення тілесних ушкоджень також був досліджений судом першої інстанції та на підставі зібраних по справі беззаперечних доказів було встановлено, що вивихи пальців у між фалангових суглобів виникають, як правило, при перерозгинанні пальців, і зазвичай фаланги зміщуються у тильний бік, що мало місце у потерпілої та спричинені за обставин на які вказала потерпіла, тобто при стисканні кистю ОСОБА_18 чотирьох пальців потерпілої та викручуванням її до середини.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 учасниками кримінального провадження не оскаржується, а тому у відповідності до ст. 404 КПК України, апеляційний судом не переглядається.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування оскаржуваного вироку, як на цьому наполягав в своїй скарзі захисник, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено. Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинувачений ОСОБА_8 в той же строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,