ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2683/15-к Номер провадження 11-кп/814/18/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши в режимі відеоконференції кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001405 від 02.11.2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.07.2016 року

за участі
прокурора ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_10
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиця К-Каширського району, громадянина України, маючого вищу освіту, розведеного, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого СЦВВР ВАТ «Полтавській ГЗК», охоронцем, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на десять років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 8598 грн. 27 коп. матеріальної шкоди, 250000 грн. завданої моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду, 1 листопада 2015 року приблизно о 20-30 години ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 , знаходились біля будинку №6 по вул. Космонавтів в м. Комсомольську, де між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 взяв ніж та наніс ОСОБА_12 два удари в шию.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох сліпих поранень лівої половини шиї, рани яких знаходяться по лівій задньобічній поверхні шиї в нижній третині, з ушкодженням глибоких та середніх м`язів шиї та магістральних артерій, яке ускладнилося гострою масивною крововтратою та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та призвели до смерті ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 вбачається, що вони просять скасувати вирок суду, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого у суді та вичерпані можливості їх отримання.
Вказують на те, що вина ОСОБА_6 не підтверджується ні показаннями потерпілої та свідків, ані належними та допустимими письмовими та речовими доказами.
Також наголошують на тому, що суд не врахував позитивні дані про особу обвинуваченого, не рахував його стану здоров`я, а також не врахував дані які негативно характеризують загиблого ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі потерпіла просила вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 максимальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України, а також задовольнити в повному обсязі її цивільний позов.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд безпідставно не врахував обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , а саме вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що суд мав всі підстави для задоволення її позову в повному обсязі виходячи з характеру тривалості страждань яких вона зазнала після смерті сина. Тому вважає , що розмір моральної шкоди в сумі 250 000 грн. є таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Позиція інших учасників провадження
Прокурор ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Обвинувачений та його захисник, в тому числі і в письмовому вигляді заперечували проти апеляційної скарги потерпілої.

Потерпіла та її представник заперечували проти апеляційних скарг сторони захисту.

Мотиви суду
Згідно ст.370 КПК України, с удове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій, речові докази та висновки експертиз.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_13 в інкримінованому йому злочині є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Перевіряючи доводи сторони захисту, колегія суддів апеляційного суду повторно дослідила ті докази на неналежність та недопустимість яких посилається сторона захисту.

Зокрема, під час апеляційного перегляду був досліджений протокол обшуку від 03.11.2015 року приміщення де проживав ОСОБА_6 та де було вилучено речовий доказ куртку обвинуваченого. Колегією суддів встановлено, що цей обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 02.11.2015 року. І, хоча в цій ухвалі слідчий суддя дозволив проведення обшуку слідчому ОСОБА_14 , а фактично протокол обшуку складено слідчим ОСОБА_15 - колегія суддів вважає таке порушення вимог Кримінально процесуального кодексу неістотним, оскільки слідчий ОСОБА_15 входив до складу слідчої групи, яка займалась досудовим розслідуванням вбивства ОСОБА_12 .. Інші недоліки протоколу на які вказує захисник (відсутність повного імені та по-батькові слідчого, його нерозбірливий почерк, не зазначення дат народження осіб присутніх під час обшуку, не заповнення деяких граф в протоколі, тощо) колегія суддів також вважає неістотними, оскільки хоча такі недоліки дійсно мають місце, однак вони не спотворюють змісту цього процесуального документу та чітко й зрозуміло відображують дії, які проводилися в житлі обвинуваченого на підставі судового рішення.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, який теж безпосередньо досліджував протокол обшуку житла, правильно відхилив доводи сторони захисту щодо недопустимості та недостовірності цього доказу.

Також колегія суддів відкидає доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказу Протоколу слідчого експерименту від 06.11.2015 року зі свідком ОСОБА_16 , виходячи з такого.

За змістом ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту може проводитися відеозапис. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Як вбачається зі змісту протоколу слідчого експерименту від 06.11.2015 року зі свідком ОСОБА_16 , цей протокол відповідає вимогам статей 104,223,240 КПК України, а тому доводи захисника щодо недопустимості та неналежності цього доказу є неспроможними.

З таких же підстав, колегія суддів вважає безпідставними аналогічні доводи захисника щодо повторно досліджених під час апеляційного перегляду протоколів від 03.11.2015 року пред`явлення особи для впізнання під час яких свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вказали на ОСОБА_6 , як на особу яку впізнають за віком, зростом, тіло будовою, а ОСОБА_16 ще й за формою та рисами обличчя.

Також судом апеляційної інстанції шляхом безпосереднього допиту свідка ОСОБА_18 , судово-медичного експерта ОСОБА_19 та дослідження речового доказу спростовані доводи сторони захисту щодо порушень під час вилучення під час обшуку та опечатування речового доказу куртки ОСОБА_6 ..

Зокрема, свідок ОСОБА_18 пояснила, що разом із іншою понятою вона була присутня під час обшуку житла ОСОБА_6 й бачила речі які вилучав слідчий, в тому числі й куртку. ОСОБА_6 не заперечував проти вилучення його куртки. Пояснила, що окремо куртку не оглядали та не акцентували увагу понятих на якихось особливостях. Стверджує, що особисто вона не придивлялась до куртки та не бачила на ній слідів схожих на плями чи кров. Куртку слідчий поклав до однотонного синього поліетиленового пакету й опечатав. Вона ставила свій підпис на бирках, якими опечатували пакет.

Судово-медичний експерт ОСОБА_19 підтвердила, що на дослідження куртка надійшла в опечатаному вигляді, цілісність упаковки не була порушена. Куртка знаходилась в синьо-білому поліетиленовому пакеті, який був опечатаний та скріплений підписами. В своєму висновку експерт вказала колір пакету - білий, оскільки це був основний колір пакету. Крім того, експерт пояснила, що кров на куртці було видно неозброєним оком. В висновку вона описувала плями крові, які їй були цікаві для дослідження.

Безпосередньо допитавши вище зазначених осіб, колегія суддів вважає, що їх показання в основному узгоджуються між собою в частині того, що речовий доказ (вилучена куртка ОСОБА_6 ) був належним чином опечатаний під час обшуку і в такому вигляді надійшов експерту. Деякі розбіжності в показаннях свідка та експерта колегія суддів вважає не істотними. При цьому колегія суддів виходить з того, що особисте сприйняття кожною з них кольору пакету в який поміщалась куртка обвинуваченого є суб`єктивним і могло сприйматися ними по різному. Також по різному ними сприймався зовнішній вигляд куртки, оскільки, як було встановлено, під час обшуку свідок ОСОБА_18 не придивлялась до куртки. Натомість, судово-медичний експерт-імунолог ОСОБА_20 спеціально оглядала куртку з метою виявлення на ній саме слідів крові та їх дослідження.

В ході апеляційного перегляду було безпосередньо перевірено та встановлено, що речовий доказ куртка після експертного дослідження була повторно опечатана експертною установою. При цьому, в нову упаковку експертом були покладені бирки з підписами слідчого та понятих, якими цей речовий доказ був опечатаний в ході обшуку.

Таким чином колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту в цій частині.

Доводи сторони захисту про те, що куртка обвинуваченого не може бути використана, як доказ винуватості ОСОБА_6 оскільки цей доказ не відкривався стороні захисту в порядку ст.290 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними виходячи з такого.

За змістом ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вилучена під час обшуку куртка, що визнана речовим доказом в кримінальному провадженні належить обвинуваченому ОСОБА_6 , вилучена в його присутності з його ж кімнати. Саме ця куртка була предметом експертного дослідження.

З розписки підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_21 вбачається, що 22.12.2015 року кожному з них вручені копії: обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, опису матеріалів кримінального провадження, цивільного позову (т.1 а.с.11)

Зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ньому зазначені, зокрема, дані про вилучення 03.11.2015 року куртки за адресою проживання ОСОБА_6 ; визнання 18.12.2015 року цієї куртки речовим доказом; повідомлення 21.12.2015 року підозрюваному ОСОБА_6 про відкриття матеріалів провадження; надання 22.12.2015 року ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування.

Об`єктивних даних про те, що прокурор не надав стороні захисту доступу до будь-яких матеріалів досудового розслідування, в тому числі речових доказів, матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що в основу судового рішення покладений недопустимий доказ, а саме куртка обвинуваченого зі слідами крові, які можуть походити від загиблого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1122 від 05.11.2015 року, на момент дослідження у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Як вбачається з висновків судово-імунологічних експертиз № 1050 від 20.11.2015 року, № 1051 від 27.11.2015 року, № 1054 від 25.11.2015 року: кров ОСОБА_12 належить до АВ (IV) групи, якій властивий антигени А і В, кров ОСОБА_6 також належить до АВ (IV) групи, якій властивий антигени А і В; на фрагменті піску, наданому на дослідження , знайдена кров людини, де виявлені антигени А і В, ця кров може походити від ОСОБА_12 та ОСОБА_6 ; на куртці, яка надана на дослідження , знайдена кров людини, де виявлені антигени А і В, ця кров може походити від ОСОБА_12 та ОСОБА_6 ..

З пояснень допитаної під час апеляційного перегляду експерта імунолога ОСОБА_19 вбачається, що з`ясувати питання про походження на речовому доказі куртці крові від потерпілого ОСОБА_12 чи обвинуваченого ОСОБА_6 можливо при проведенні молекулярно-генетичної експертизи слідів крові. Під час досудового розслідування така експертиза не призначалась та не проводилась.

Під час апеляційного перегляду, ухвалою колегії суддів від 13.07.2017 року слідчому СУ ГУНП в Полтавській області , в порядку статей 332,333 КПК України, було направлено доручення про призначення молекулярно-генетичної експертизи слідів крові. Цією ж ухвалою було визначено строк для виконання ухвали.

Ні у визначений в ухвалі строк, ні після його закінчення судове доручення не було виконане. З огляду на це, а також на те, що в апеляційному суді сторони кримінального провадження вважали недоцільним та заперечували проти призначення відповідної експертизи, а також виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час тримається під вартою колегія суддів 30.11.2017 року винесла ухвалу про повернення до апеляційного суду матеріалів кримінального провадження та речового доказу-куртки ОСОБА_6 й призначила справу до розгляду.

При цьому, колегія судді виходила також з того, що не проведення молекулярно-генетичної експертизи слідів крові на куртці суттєво не вплине на повноту перевірки доводів апелянтів.

Судом апеляційної інстанції перевірялися також доводи сторони захисту щодо неправильного відображення у вироку суду показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .. Так, у вироку суду зазначено, що зазначені свідки бачили бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 біля сміттєвих баків поблизу будинку № 6 по вул. Космонавтів в м. Комсомольськ 01.11.2015 року о 20.32 год.

Безпосередньо допитаний колегією суддів свідок ОСОБА_17 пояснив, що він не бачив бійку між чоловіками. Водночас, він підтвердив показання які давав в суді першої інстанції щодо того, що саме він викликав Швидку допомогу на прохання одного з двох чоловіків, яких зустрів біля сміттєвих баків. При цьому пояснив, що обидва чоловіки були п`яні, «похитувались». По зовнішньому виду більш п`яним був чоловік віком близько 40 років, в чорній куртці з блискучою «блискавкою», в кепці з «козирком» та «вухами». Цей чоловік стояв на одному коліні, боком до свідка, тому він не бачив його обличчя. Інший чоловік (віком близько 45 років, худий, вищий від першого, був у світлій куртці) попросив викликати Швидку допомогу чоловіку, якого називав або ОСОБА_22 , або ОСОБА_23 чи ОСОБА_24 свідок точно не пам`ятає. Свідок викликав «Швидку» та пішов, а приблизно через 2 години його викликали поліцейські. Убитим був той чоловік, який просив свідка викликати «Швидку» для іншого чоловіка. В поліції свідок ОСОБА_17 за віком, комплекцією, віком та голосом серед інших чоловіків вказав на ОСОБА_6 , як на особу, для якої викликав «Швидку допомогу» за проханням чоловіка, якого пізніше побачив убитим. В подальшому свідок ОСОБА_17 приймав участь в слідчому експерименті.

Аналогічні показання свідка ОСОБА_17 наведені у мотивувальній частині вироку суду одночасно з посиланням на те, що цей свідок нібито бачив бійку між обвинуваченим та потерпілим. Колегія суддів вважає це редакційною помилкою при написанні вироку.

Таким чином, хоча в мотивувальній частині вироку викладена не зовсім точна редакція пояснень свідка ОСОБА_17 , однак цей недолік уточнений судом апеляційної інстанції та не впливає на висновки суду щодо належності та допустимості показань свідка ОСОБА_17 в частині причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину.

Безпосередньо дослідивши вище зазначені докази та перевіривши їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з тими доказами, належність та допустимість яких не оспорюється апелянтами), колегія суддів дійшла висновку, що вони відповідають критеріям, визначеним у частині 1 статті 94 КПК. Відтак, суд правильно поклав їх в основу вироку як достатні, взаємозв`язані та такі, що у своїй сукупності, разом з іншими доказами, повністю доводять вину обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Допитати безпосередньо в апеляційному суді свідка ОСОБА_16 не представилось можливим з об`єктивних причин, оскільки він перебуває за межами України. Водночас, зі змісту технічного запису судового засідання вбачається, що цей свідок, як і зазначено у вироку суду, будучи допитаним в суді першої інстанції , дійсно пояснював, що близько 21 год. 01.11.2015 року він, проїжджаючи на автомобілі, освітив фарами сміттєві баки та побачив біля них бійку. Зокрема, він бачив як чоловік у шапці з козирком темного кольору сидів зверху на потерпілому, намагався блокувати руки та наносити удари. Свідок запам`ятав риси обличчя нападника. Коли повертався близько 23 год., побачив міліцію та «Швидку» в якій був труп і це був труп не нападника, якого він бачив під час бійки. Під час пред`явлення особи для впізнання під час досудового розслідування свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_6 , як особу, що сиділа зверху на іншому чоловіку та наносила йому удари в верхню частину тіла.

Оскільки колегія суддів не допитувала свідка ОСОБА_16 безпосередньо під час апеляційного перегляду вироку й не може дати іншу оцінку його показанням, ніж суд першої інстанції, який їх сприймав безпосередньо колегія суддів вважає їх достовірними та такими, що узгоджуються з іншими доказами, які суд визнав належними та допустимими.

Отже, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є правильною.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданих в інтересах обвинуваченого апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої колегія суддів також не знайшла підстав для їх задоволення, виходячи з такого.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має неповнолітню дитину. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлені. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного перегляду вироку.

Доводи потерпілої про те, що суд не врахував обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд не може вийти за межі обвинувачення, а згідно обвинуваченого акту прокурором така обтяжуюча обставина не була вмінена ОСОБА_6 .

Враховуючи, що суд, належним чином обґрунтувавши своє рішення призначив ОСОБА_6 в межах санкції ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі, яке не є наближеним до мінімального покарання, передбаченого за цей злочин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої в частині призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов.

Оскільки доведена вина обвинуваченого у вчиненні злочину щодо потерпілого, суд дійшов правильного висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню обвинуваченим, як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і обґрунтовано підійшов до визначення обсягу та характеру моральних страждань, яких зазнала потерпіла в наслідок вчиненого злочину.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер вчиненого ОСОБА_6 злочину, внаслідок якого загинув син потерпілої ОСОБА_8 та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо характеру страждань потерпілої та розміру моральної шкоди необхідної на їх відшкодування.

В той же час, колегія суддів вважає непереконливими доводи потерпілої про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки визначена судом сума відшкодування є обґрунтованою, відповідає принципам розумності та справедливості, є адекватною обсягу, характеру та тривалості страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_8 .
З огляду на вище викладене апеляційні вимоги потерпілої в цій частині також не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.07.2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4