№ 1-кп/755/1609/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2018 року за № 0000053 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Літин, Вінницької обл., громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З Військової прокуратури Київського гарнізону до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який ухвалою судді від 27 листопада 2018 року призначений до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того, посилався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Поряд з цим, заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту оскільки останній обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину (кримінального правопорушень), може впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність та ухилятися від суду.

Сторона захисту заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просили направити кримінальне провадження до апеляційної інстанції для визначення територіальної підсудності. Стосовно продовження дії запобіжного заходу заперечували, оскільки на даний час відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що зазначене кримінальне провадження направлене на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва з порушенням правил підсудності, визначених ч.1 ст.32 КПК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 КК України, а саме в придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України полягає в носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При цьому під поняттям збут, мається на увазі сплатне відчуження зброї, бойових припасів вибухових речовин чи пристроїв особам які не мають права на їх придбання (продаж, обмін, оплата за виконані роботи чи надані послуги і т.д.).

Відповідно до положень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» - незаконний збут холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв полягає в умисній передачі їх іншій особі поза встановленим порядком шляхом продажу, обміну, дарування, сплати боргу тощо.

Системне тлумачення терміну «продаж» дає визначення що це є оплатна передача майна особою у власність іншій особі.

Так в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 вчинив останній за часом інкримінований епізод кримінального правопорушення, а саме отримав грошові кошти за збут вогнепальної зброї та бойових припасів (що становить об`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченому злочину) 25 липня 2018 року об 11 год. 30 хв. за адресою м. Київ, вул. Волгоградська, 10, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва. Таким чином цей злочин був вчинений не в межах територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 34 КПК України - кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Зважаючи, що відповідно до даного обвинувального акту кримінальне правопорушення вчинено не в межах територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва, та враховуючи те, що порушення правил підсудності згідно вимог п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог закону та безумовною підставою для скасування судового рішення, суд вважає за необхідне дане кримінальне провадження, відповідно до ст. 34 КПК України направити до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого за підсудністю, а саме до Солом`янського районного суду м. Києва.

Стосовно клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Крім того, відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України» (справа № 1-28/2017) під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване ч. 1 ст. 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (ч. 4 ст. 176 Кодексу).

Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

Будь-які положення Кодексу повинні застосовуватися органами державної влади та їх посадовими особами з урахуванням конституційних норм, принципів і цінностей.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (п. 125, 126 рішення від 06 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України»).

Відтак, продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за ст. 177 Кодексу, які впливають на необхідність, зокрема на продовження домашнього арешту на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора), а саме клопотання про обрання запобіжного заходу, ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Враховуючи викладене, зважаючи на вимоги ст.315 КПК України та рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 суд не вирішує клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та інші питання, що пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Керуючись ч.1 ст. 32, п.1 ч.1, ч.2 ст.34, п.4 ч.3 ст. 314 , 315, п. 6 ч.2 ст. 412 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2018 року за № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України направити до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження за підсудністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя