Ухвала
іменем України

05 березня 2019 року

м. Київ
справа № 372/1933/17

провадження № 51-997 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027, щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само,
визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України (далі КК).

ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акта обвинувачувався в умисному ухиленні від сплати податків, що входять у систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Будкомплекс», за обставин, детально викладених у вироку, всупереч п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) занизив податок на прибуток підприємств за 2015 рік у сумі 436 252 грн, що у 2015 році становило 716 установлених законом неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також всупереч п.185.1 ст.185 та п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України занизив податок на додану вартість на загальну суму 484 724 грн, що у 2015 році становило 795 установлених законом неоподатковавуних мінімумів доходів громадян.
У результаті умисних дій директора ТОВ «Будкомплекс» ОСОБА_5 , спрямованих на ухилення від сплати податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, у 2015 році до державного бюджету фактично не надійшло податку на прибуток підприємства в розмірі 484 724 грн. та податку на додану вартість у розмірі 426 252 грн, усього 920 976 грн, що становить 1511 установлених законом неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в 1000 і більше разів перевищує встановлений чинним законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значним розміром.
Київський апеляційний суд ухвалою від 29 листопада 2018 року залишив без змін виправдувальний вирок суду першої інстанції.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати виправдувальний вирок та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Прокурор вважає, що надані стороною обвинувачення докази є належними та допустимими і у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні. Також прокурор у своїй скарзі вказав на таке істотне порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), як відсутність на технічному носії в матеріалах кримінального провадження аудіозапису підготовчого судового засідання.

Апеляційний суд під час розгляду справи, на думку прокурора, не надав належної правової оцінки вищевказаним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такої думки.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Цих вимог закону суд дотримався.
Суд установив, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
Відповідно до змісту вироку в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 і визнаного судом недоведеним, а також підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Рішення місцевого суду про виправдання ОСОБА_4 ґрунтується, зокрема, і на тому, що 30 травня 2017 року Державна фіскальна служба України рішенням №11698 1692-99-1101-02-25 «Про результати розгляду скарги» скасувала податкове повідомлення-рішення № від 22 березня 2017 року в частині донарахувань по операціях за період 2015 року, щодо яких підтверджено здійснення оплати грошовими коштами позивачем на користь контрагента та не встановлено наявності дебіторської заборгованості за 2015 рік, у зв`язку з чим сума зменшилася до 484 724 грн, яка є меншою, ніж встановлена для ч. 1 ст. 212 КК, що свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.
Також вищевказане податкове повідомлення-рішення в іншій частині визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року.
Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вказано на те, що ОСОБА_4 обвинувачувався в умисному ухиленні від сплати податків, а не у фіктивному підприємництві.
Що стосується згаданих прокурором порушень кримінального процесуального закону, то Суд зазначає, що відповідно до статей 412, 438 КПК підставою для скасування судового рішення можуть бути лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У своїй ухвалі апеляційний суд навів вичерпні мотиви, з яких він відхилив доводи скарги прокурора на таке порушення КПК, як неналежна якість технічного запису підготовчого судового засідання 11 грудня 2017 року, зазначивши, що у вказаному засіданні суд не досліджував жодних доказів, які в подальшому впливали на прийняте рішення. Зважаючи на це, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказане порушення не є істотним, тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції дав обґрунтовані відповіді на всі аргументи в апеляційній скарзі прокурора, які майже повністю повторюються в його касаційній скарзі.
Ухвала апеляційного суду є обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не встановила, а тому підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції на вирок Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва