ОСОБА_1 Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/1394/18
Номер провадження 1-кп/580/180/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

з участю секретаря - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині об`єднане кримінальне провадження №0000246 та №000243 про обвинувачення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедина Сумської області, освіта середня, громадянина України, не одруженго, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, учасника бойових дій, не судимого в порядку ст. 89 КК України, -

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України;
з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та проходячи її на посаді номера обслуги 1 мінометної батареї у військовому званні старший солдат, виконуючи службові обов`язки у зоні проведення антитерористичної операції у АДРЕСА_3 , у серпні 2017 року на подвір`ї покинутого домогосподарства знайшов корпус ручної гранати типу Ф-1, корпус ручної гранти типу РГД-5, корпус ручної гранати типу РГН, два уніфікованих запали дистанційної дії типу УЗРГМ-2 до ручних гранат, ударно-дистанційний запал УДЗ до ручних гранат, взяв їх до рук таким чином вчинивши незаконне придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв. Відповідно до положень частини 2 статті 325 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 (із змінами № 417-VIII від 14.05.2015), якою визначено поняття права приватної власності, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Крім того, відповідно до положень Постанови Верховної ради України Про право власності на окремі види майна від 17 червня 1992 року N 2471-XII зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) віднесено до Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток №1).Відповідний порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів визначено Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, яким затверджено Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, у ОСОБА_1 виник прямий умисел, направлений на незаконне, всупереч вищезазначеним вимогам закону, зберігання вищевказаних вибухових речовин та вибухових пристроїв, для чого останній поклав корпус ручної гранати типу Ф-1, корпус ручної гранти типуРГД-5, корпус ручної гранати типу РГН, два уніфікованих запали дистанційної дії типу УЗРГМ-2 до ручних гранат, ударно- дистанційний запал УДЗ до ручних гранат у свою сумку та почав зберігати їх. В подальшому, 15.11.2017 у ОСОБА_1 , виник прямий умисел на перевезення вищевказаних корпусів гранат та запалів, для чого останній узявши свою сумку у якій він зберігав корпус ручної гранати типу Ф-1, корпус ручної гранти типу РГД-5, корпус ручної гранати типу РГН, два уніфікованих запали дистанційної дії типу УЗРГМ-2 до ручних гранат, ударно - дистанційний запал УДЗ до ручних гранат, на службовому автомобілі військової частини НОМЕР_1 вирушив з н.п. Кряківка, Новоайдарського району., Луганської обл. до м. Лисичанськ, Луганської обл., де сів на поїзд яким дістався до місця свого проживання у м. Лебедин, Сумської обл. Прибувши у м. Лебедин, ОСОБА_1 поїхав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де поклав у гараж свою сумку із корпусами гранат та запалами, цим самим вчинивши незаконне носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв. За таких обставин, ОСОБА_1 діючи в порушення вимог ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003, а також в порушення вимог Постанови Верховної ради України Про право власності на окремі види майна № 2471-XII від 17.06.1992 та Наказу МВС України № 622 від 21.08.1998, за вищевикладених обставин незаконно придбав, переніс та зберігав: корпус ручної осколкової гранати оборонної дії Ф-1, який належить до зарядів вибухової речовини (тротилу); уніфіковані запали дистанційної дії типу УЗРГМ-2 в к-сті 2 шт., які належать до вибухових пристроїв, призначені для ініціювання вибуху зарядів вибухової речовини; корпус наступальної осколкової ручної гранти РГД-5, який належить до зарядів бризантної вибухової речовини (тротилу); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН, який належить до зарядів вибухової речовини А-1Х-1 (флегматезований гексоген); ударно-дистанційний запал типу УДЗ який належить до вибухових пристроїв - відповідно до висновку експертизи №19/119/10/54е від 23.06.2018, не маючи при цьому передбаченого законом дозволу. ОСОБА_1 , усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав настання у зв`язку з цим суспільно-небезпечних наслідків державним та громадським інтересам, у вигляді порушення встановленого законом порядку придбання, носіння, зберігання вибухової речовини та бажав настання цих суспільно небезпечних наслідків, тобто діяв з прямим умислом.

Крім того в кінці липня 2017 року в невстановлений день близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 та вийшовши на прогулянку, неподалік вищевказаного домогосподарства в лісовому масиві виявив дикорослі рослини коноплі. В цей час у ОСОБА_1 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на придбання наркотичного засобу - каннабісу з метою подальшого його зберігання, виготовлення та споживання в лікувальних цілях, без мети збуту. Таким чином, в кінці липня 2017 року близько 14 год., ОСОБА_1 , перебуваючи неподалік свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону України Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними № 62/95-ВР від 15.02.1995 та Постанови КМУ № 770 від 06.05.2000), якою затверджено Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, незаконно, вирвав дані рослини, взяв їх до рук, тобто придбав вказаний наркотичний засіб, та в подальшому переніс його до будинку свого господарства, де частину з них висушив та подрібнив, тобто виготовив наркотичний засіб а іншу частину залишив висушуватися на даху свого гаражу і тим самим зберігав вказану наркотичну речовину без мети збуту. В подальшому, під час проведення в період часу з 17 год. 21 хв. до 19 год. 51 хв. 08.06.2018 співробітниками Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області обшуку господарства по АДРЕСА_2 , на вішалці в кухні було виявлено та вилучено паперовий згорток з речовиною рослинного походження та на даху гаражу було виявлено та вилучено 33 рослини, які зовні схожі на рослини коноплі та в столі гаражу було виявлено та вилучено ще один паперовий згорток з речовиною рослинного походження, які є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабіс, маса каннабісу в перерахунку на висушену речовину становить 949,1 грами.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив незаконне придбання, носіння, зберігання, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 вчинив незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

27 листопада 2018 року між прокурором та обвинуваченим у присутності його захисника, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яку сторони просять розглянути та затвердити.

Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_1 як обвинувачений, та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого по ч. 1 ст. 263 та ч.2 ст. 309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень; по ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно за сукупністю злочинів призначити покарання в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.

Враховуючи те, що підозрюваний та прокурор у присутності захисника в ході судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, причому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушення за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення підозрюваному покарання - суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст.ст. 468-475 КПК України, та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Відповідно п.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні , в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким зловином.

Обвинувачений ОСОБА_1 суду заявив, що він цілком розуміє наслідки укладення угоди про визнання винуватості і згоден з призначеним покаранням.

З`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 цього Кодексу: характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом (ч.5 ст. 474 КПК України).

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами (обвинуваченою, прокурором) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядається судом після того, як буде заслухана думка щодо нього інших учасників судового провадження.

В ході судового засідання при розгляді матеріалів об`єднаного кримінального провадження №0000246 та №000243 про обвинувачення з обвинувальними актами щодо обвинуваченого по ч. 1 ст. 263 та ч.2 ст.309 КК України та клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, його захисник підтримали заявлене, прокурор вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням діючого законодавства та підлягає до затвердження, а заявлене клопотання щодо постановлення вироку на підставі угоди до задоволення.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним належить затвердити, оскільки вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_1 .

Крім того враховуючи наявності декількох обставив, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи ОСОБА_1 , а саме, його щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, позитивну характеристику, вчинення кримінального правопорушення вперше, відсутність завданої шкоди, те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має поранення, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарання по ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначених в санкції статті за ці злочини.

Запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_1 під час досудового провадження та судового розгляду правопорушення не обирався.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи у розмірі 2288 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 371-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 укладену 27 листопада 2018 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчинені крмінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:

-по ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень;

-по ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь держави отримувач Лебединське УК/м.Лебедин/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37345566, ГУДКСУ у Сумській області, код банку (МФО ГУДКСУ) 837013, номер рахунку 0010, код класифікації доходів 24060300, найменування ККД «Інші надходження» судові витрати за проведення експертизи в розмірі 2288 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з моменту проголошення вироку, через Лебединський районний суд Сумської області до апеляційного суду Сумської області:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_2