Справа № 464/5446/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/451/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 464/5446/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, без зареєстрованого місця проживання,

за ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Городок Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , прокурора на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з часу звернення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11 грудня 2015 року по 12 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді застави залишено без змін.
Постановлено після набрання даним вироком законної сили заставу, внесену в розмірі 32000 грн., яка була зарахована на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Львівській області, повернути заставодавцю - ОСОБА_14 .
ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.11.2014, з врахуванням правил ст. 72 КК України шість місяців позбавлення волі та визначено ОСОБА_9 остаточне покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з 26 вересня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 14 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що вони 25 квітня 2015 року близько 19 год. 30 хв. за попередньою змовою між собою та з невстановленою слідством особою повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись поблизу ТЦ «Іскра», що за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 16 А, підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_15 та, коли інша невстановлена слідством особа відволікала його, наніс два удари рукою в область його голови, від чого останній впав на землю. В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нанесли потерпілому ОСОБА_15 два удари кулаками рук в область його голови та два удари ногами в область тулуба, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 згідно з висновком експерта № 195/15 від 29.04.2015 року синець, садно на чолі справа, які не були небезпечними в момент заподіяння і відносяться до легкого тілесного ушкодження. Після того, як потерпілий ОСОБА_15 впав на землю, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа з двох кишень штанів потерпілого ОСОБА_15 дістали два мобільних телефони: «Nokia» модель «6233» IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 175 грн.; «Nokia» модель «305» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , вартістю 120 грн. Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з невстановленою слідством особою місце події покинули, завдавши ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 295 грн.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду в зв`язку з неповнотою досудового та судового слідства, однобічністю судового слідства, істотними порушеннями кримінального процесуального закону, де судом застосовано кримінальний закон, який не підлягає застосуванню та не застосовано кримінальний закон, який підлягає застосуванню, а також через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи і події 25 квітня 2015 року; постановити щодо нього виправдувальний вирок та закрити кримінальне провадження. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ні досудовим, ні судовим слідством не допитана свідок ОСОБА_16 , не допитані поняті, які 05 травня 2015 року були під час проведення слідчої дії впізнання ОСОБА_15 особи нападника. Судом були використані недопустимі докази, а саме висновок експерта № 195/15 від 29.04.2015 року, чим порушено ст. 87 КПК України. Рішення суду побудовано на припущеннях та домислах слідчого і прокурора, які не відповідають дійсним обставинам справи. При призначенні йому покарання судом не було враховано як пом`якшуючу обставину те, що у нього на утриманні перебуває малолітня донька, та відсутність обтяжуючих обставин.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які мали істотне значення, що могли вплинути на його висновок.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_17 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі; ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Призначене ОСОБА_9 покарання є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому є недостатнім для виправлення засудженого, оскільки судом при призначенні покарання не було взято до уваги та не описано в мотивувальній частині вироку такі обставини: ОСОБА_9 вчинено грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; каліфікуючі ознаки вчиненого грабежу - повторність та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб; відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин, визначених ст. 66 КК України; вчинення ОСОБА_9 закінченого злочину, а не замаху на злочин; форму вини, яка характеризується прямим умислом та корисливим мотивом; ОСОБА_9 є особою, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, покарання не відбув та, будучи звільнений від покарання з випробуванням, на іспитовому терміні вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.
Призначене ОСОБА_8 покарання є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому є недостатнім для виправлення засудженого, оскільки судом при визначенні розміру покарання не було взято до уваги та не описано в мотивувальній частині вироку такі обставини: ОСОБА_8 вчинено грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; кваліфікуючі ознаки вчиненого грабежу - повторність та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб; відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин, визначених ст. 66 КК України; вчинення ОСОБА_8 закінченого злочину, а не замаху на злочин; форму вини, яка характеризується прямим умислом та корисливим мотивом; ОСОБА_8 є особою, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності. Призначення судом мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є надто м`яким, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам обвинувачених, а тому є недостатнім для їх виправлення.
Крім цього вироком суду ОСОБА_8 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 . При винесенні вказаного рішення судом неналежним чином дано оцінку долученому у встановленому законом порядку та оглянутому в судовому засіданні DVD-R диску з відеозаписом, наданим працівниками УПП у м. Львові, на якому чітко відображені події вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушенням, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Зокрема, на вказаному відеозаписі відображено, що потерпілий ОСОБА_13 вимагає від обвинуваченого ОСОБА_8 повернути йому викрадені грошові кошти, оскільки добровільно грошових коштів йому не надавав. Також свідок ОСОБА_18 в ході судового розгляду зазначив, що бачив, як ОСОБА_8 викрав кошти в потерпілого, сховав їх собі в підштаники та намагався покинути місце події.
24 травня 2018 року захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного вироком суду покарання на підставі ст.ст. 7, 8 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, оскільки при вступі вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишилося відбути міру покарання менше одного року, а також на день набрання чинності цим Законом він відбув більшу половину призначеного строку основного покарання.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 подані ними апеляційні скарги підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви, та просять апеляційні скарги задоволити; апеляційну скаргу прокурора заперечили.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_11 апеляційну скаргу прокурора заперечили, просять задоволити клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного вироком суду покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор ОСОБА_12 апеляційну скаргу прокурора підтримала в частині невідповідності призначених покарань тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 заперечила. Вирок у частині виправдання ОСОБА_8 за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 вважає законним та обґрунтованим. Також вважає, що клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , прокурора задоволенню не підлягають з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційних скарг відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_15 , листом №589/4 від 29.04.2015 ломбарду «Скарбниця», висновком експерта від 29.04.2015 року № 195/5, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.05.2015, фіскальним чеком № 66749 від 05.05.2015, даними договору № 221-15015790 від 25.04.2015, висновком експерта № 530 від 11.06.2015, даними протоколу огляду предметів від 12.06.2015, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2015.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (за епізодом від 25 квітня 2015 року), і викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, неповноту судового розгляду вважає безпідставними й до уваги не бере.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Показання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що вони жодного відношення до заволодіння телефонами потерпілого ОСОБА_15 не мають, суд обґрунтовано не взяв до уваги, давши їм оцінку, й своє рішення мотивував у вироку. Суд розцінив їх як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки їхні показання спростовані іншими об`єктивними доказами у справі, й з таким висновком погоджується колегія суддів.
Судом першої інстанції на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відкрито викрали чуже майно вчинили грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.
Кримінально протиправні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.
Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.
Обвинувачені та їхні захисники в судовому засіданні в повній мірі користувалися своїми процесуальними правами, і реалізація цих прав була судом забезпечена.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваним ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й дійшов правильного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необхідність обрання покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
При призначенні ОСОБА_9 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, посередньо характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й дійшов правильного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необхідність обрання покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Застосування судом принципу часткового складання приначених покарань та визначення ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі відповідає загальним засадам та правилам призначення покарання і з врахуванням особи обвинуваченого є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених і за своїм видом чи розміром є явно несправедливими через м`якість, немає.
З огляду на викладене колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Не бере до уваги колегія суддів і наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо незаконності виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 .
Усі докази обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.
Висновок суду про те, що не здобуто жодних доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , є обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив усі представлені стороною обвинувачення докази, дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 .
При ухваленні вироку про виправдання ОСОБА_8 судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.3 ст. 374 КПК України. Мотивувальна частина вироку містить формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 й визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням переконливих мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення. Формулювань, які б ставили під сумнів невинуватість виправданого, вирок не містить.
Як на доказ вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину прокурор в апеляційній скарзі покликається на DVD-R диску з відеозаписом, наданий працівниками УПП у м. Львові, та показання свідка ОСОБА_19 під час судового розгляду.
Таке покликання є безпідставним, оскільки відеозапис на DVD-R диску, наданому працівниками УПП у м. Львові, не містить обставин відкритого викрадення ОСОБА_8 майна (грошових коштів) ОСОБА_13 , а свідок ОСОБА_19 під час судового розгляду підтвердити факт відкритого заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_13 не зміг.
Отже суд обґрунтовано не взяв до уваги надані стороною обвинувачення докази за цим епізодом, оскільки вони не підтверджують наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, й навів у вироку належні й достатні мотиви прийнятого рішення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , прокурора не містить правових підстав для скасування чи зміни судового рішення, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Згідно з п.«г» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписного епікризу з історії хвороби №1427 ОСОБА_8 встановлено діагноз: цироз печінки змішаної етіології, стадія декомпенсації; гепатоспленомегалія; анемія важкого ступеня; мієлодиспластичний синдром; хронічний пієлонефрит, стадія нестійкої ремісії; виражений сечо-солевий діатез; НЦД за гіпертонічним типом. Відповідно до п.1 Розділу 10 додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, цироз печінки змішаної етіології у стадія декомпенсації відноситься до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
ОСОБА_8 засуджений за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, й на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" він (з врахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України /в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015/) відбув більше половини призначеного вироком суду строку покарання.
Таким чином на підставі п.«г» ст. 1, ст. 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_8 слід звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
З 26 вересня 2016 року ОСОБА_9 перебуває в місцях попереднього ув`язнення.
Отже ОСОБА_9 на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 12 грудня 2018 року включно (день набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , прокурора без задоволення.
На підставі ст.ст. 1, 4, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 12 грудня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .