Провадження № 322/465/19
Справа № 1-кс/322/199/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року смт. Новомиколаївка

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням, в якому вказував, що 18 квітня 2019 року, у період часу з 02 години 45 хвилин до 03 години 45 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, взявши з плити зимового опалення та тримаючи в правій руці дерев`яну палицю (у формі топорища), з прикрученою металевою пластиною на її кінці, підійшовши до ОСОБА_9 , який сидів на стільці в приміщенні прихожої кімнати, наніс останньому не менше одного сконцентрованого удару палицею в ліву ключичну область, від якого останній впав на підлогу. Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, знаходячись в положенні зверху над потерпілим ОСОБА_9 , який лежав на дерев`яній підлозі, тримаючи в правій руці дерев`яну палицю, наніс нею не менше 4 ударів в потиличну частину голови ОСОБА_9 . Внаслідок цих дій ОСОБА_5 потерпілому спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток склепіння та основи черепу, який спричинив крововиливи під оболонку та в тканину головного мозку, набряк дислокацію головного мозку, від яких потерпілий ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 00 хвилин помер в реанімаційному відділенні Новомиколаївської центральної районної лікарні.
За даним фактом 21 квітня 2019 року було розпочато досудове розслідування, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В клопотанні слідчий просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого посилається на те, що останній підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до 10 років, може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки проживає зі свідком ОСОБА_10 в одному будинку, або вчинити аналогічний злочин, зокрема відносно свідка ОСОБА_10 .
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Захисник ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість ризиків, зазначених у клопотанні, просив у задоволенні клопотання відмовити.
Підозрюваний ОСОБА_5 просив не обирати відносно нього запобіжний захід, пов`язаний з триманням під вартою.

Обговоривши дане клопотання, а також вивчивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить до висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення у зв`язку з наступним.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Стаття 29 Конституції України гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того слідчий суддя зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Плесо проти Угорщини"), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі "А. та інші проти Об`єднаного Королівства").
З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Так, у справі "Маккей проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
ЄСПЛ під час вирішення справи "Медведев та інші проти Франції" зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України", наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111 112 Рішення ЄСПЛ "Белеветський проти Росії" - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" зазначив, що "Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються
При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить із наступного.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
ЄСПЛ у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести слідчому судді, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
В обґрунтування необхідності застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на тяжкість правопорушення, те, що підозрюваний може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки проживає зі свідком ОСОБА_10 в одному будинку, або вчинити аналогічний злочин, зокрема відносно свідка ОСОБА_10 .
Разом з тим слідчий суддя, з огляду на надані відомості, обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, зазначає, що існування ризиків, на які вказував прокурор, носять суто формальний, імовірний характер, і не підтверджуються матеріалами провадження, а являються припущеннями прокурора.
Так слідчому судді не було надано жодних доказів, які б підтверджували наміри підозрюваного переховуватися від слідства та суду.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ "Бойченко проти Молдови" одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи "Беччієв проти Молдови" та "Сарбан проти Молдови").
ЄСПЛ визнає, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику можуть бути: фактичне переховування від органів досудового розслідування та/або суду; показання свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміна місця проживання підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживання, тощо; фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів, інформація про зловживання наркотичними засобами чи алкоголем.
Як вбачається із доданих до клопотання матеріалів, вищевказаних доказів останні не містять.
Навпаки, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , після вчинення інкримінованого йому злочину, сам викликав швидку медичну допомогу ОСОБА_9 , вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав, до слідчого з`являвся за першим викликом, на даний час з підозрюваним проведено відтворення обстановки та обставин події, під час якого ним були надані пояснення, щодо обставин вчинення інкримінованого йому правопорушення, в судові засідання, щодо розгляду даного клопотання, підозрюваний з`являвся добровільно та вчасно, за час з моменту вчинення інкримінованого йому правопорушення по даний час, нового правопорушення не вчинив, на свідків не впливав, від слідства не переховувався.
Слідчий суддя зазначає, що вирішення питання, щодо ізоляції підозрюваного від суспільства, не може ставитися в залежність лише від того, що єдиним свідком інкримінованого підозрюваному правопорушення є його співмешканка, і він проживає зі свідком в одному будинку, без наведення належних доказів впливу підозрюваного на свідка.
Також, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місце проживання характеризується задовільно.
Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що прокурором не було доведено наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, слідчий суддя вважає необхідним, на підставі положень ч. 2 ст. 194 КПК України, відмовити у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. 177 178, 183, 193 194, 196 197 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1