Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року
м. Київ
справа № 310/524/19
провадження № 51-2231ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Апеляційного суду Запорізької області від 10 січня 2018 року за ч. 1 ст. 121, ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1

ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання за цим вироком частково, у виді позбавлення волі на строк 1 місяць, приєднано невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 10 січня 2018 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди і 31 784,02 грн матеріальної.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого

суду без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 121 КК

на ст. 128 КК.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням, посилаючись на істотні порушення судами першої й апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник у касаційній скарзі не вказує на конкретні положення матеріального і процесуального права, які, на його думку, порушено місцевим й апеляційним судами, не зазначає, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановлених судами рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413 і 419 цього Кодексу. Натомість захисник зазначає про неповноту судового розгляду, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги обвинуваченого у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд

не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також захисник у касаційній скарзі не навів доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого стосовно правильності кваліфікації його за ч. 1 ст. 121 КК за фактичних обставин, встановлених судами першої й апеляційної інстанцій.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3