Ухвала
Іменем України
06 травня 2019 року

м. Київ
справа № 688/2315/18
провадження № 51-2146 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо неї,
встановив:

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1500 грн витрат, понесених на правову допомогу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2019 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року щодо засудженої ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу засудженої на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджена фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто, зміст касаційної скарги засудженої зводиться лише до її вільних пояснень щодо обставин інкримінованих їй подій, без наведення обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень.
При цьому засуджена, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не розкриває їх зміст та не наводить доводів такої позиції.
До того ж, у касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення, в тому числі з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 438, тобто через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, однак не наводить обґрунтування такої позиції, при цьому одночасно просить закрити кримінальне провадження в зв`язку з тим, що в її діях відсутній склад злочину, чим допустила суперечності у касаційній скарзі.
Тобто у касаційній скарзі засуджена має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Водночас засуджена, вбачаючи можливість закриття кримінального провадження, у тому числі, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не звернула уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно.

Крім того, касаційну скаргу засудженої адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Також, засуджена у вступній частині касаційної скарги називає її апеляційною, чим допустила суперечності у своїй касаційній скарзі.

Таким чином, недодержання засудженою вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання неюухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3