ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/410/19 Справа № 210/5890/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2015 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в ході судового засідання відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення матеріалами та документами особової справи не підтверджено, в матеріалах особової справи 212-М-15 наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання мав три стягнення, які погашені, але, в матеріалах справи міститься висновок по факту порушення режиму утримання засудженим ОСОБА_6 від 17 січня 2016 року, згідно якого з ОСОБА_6 було проведено профілактичну бесіду та висновок по факту порушення режиму утримання засудженим ОСОБА_6 від 13 вересня 2016 року, згідно якого з ОСОБА_6 було проведено профілактичну бесіду, має три заохочення, крім того в матеріалах особової справи міститься постанова про накладення стягнення на засудженого ОСОБА_6 за порушення вимог відбування покарання від 18 травня 2018 року.
Дані факти не можуть свідчити, що засуджений став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту представник колонії та засуджений ОСОБА_6 не навели та не надали при розгляді клопотання.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд першої інстанції вважає, що процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах.
Суд першої інстанції, аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його праці за весь період відбування покарання, який мав три стягнення, три заохочення, два з яких отримав в 2018 році, 17.01.2016 року, 02.09.2016 року, 13.09.2016 року, 16.03.2017 року, 24.05.2017 року, та 18.05.2018 року ним було порушено вимоги ст. 107 КВК України, з призначеного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за тяжкий злочин, що спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілому, фактично відбув 3 роки 9 місяців позбавлення волі, невідбута частина покарання становить більше ніж 3 роки 9 місяців, вважає заміну невідбутої частини покарання більш м`яким передчасним.
На думку суду першої інстанції, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, більш ніж на 3 роки 9 місяців, з огляду на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_6 , не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ставлення особи на шлях виправлення це не повне виправлення засудженого, а прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.
Вказує, що в матеріалах справи є інформація про три стягнення, які погашені, два з яких є профілактичними бесідами і вони не є стягненнями. Зазначає, що закінчив професійне технічне училище № 80 і здобув спеціальність, що характеризує його ставлення до праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність порушень трудової дисципліни.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання, думку прокурора ОСОБА_7 щодо відсутності правових підстав для заміни невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Згідно з вимогами ст.ст. 370, 372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі та стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас поліпшувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг і характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість поліпшення його правового становища.
Ч. 3 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції при розгляді заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не в повній мірі дотримався вищенаведених вимог закону.
Перевіркою доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 встановлено, що вони заслуговують на увагу та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами провадження підтверджується, що засуджений ОСОБА_6 з 18.06.2015 року відбуває покарання в Державній установі Криворізька виправна колонія (№80), за допущені порушення установленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, які погашені та зняті у встановленому законом порядку. Характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений три рази. До праці на виробництві установи залучається до цеху АТЦ-5 виробничої зони установи, різноробочим. Приймає активну участь у громадському житті відділення. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Правова освіта та приймає активну участь у виховних заходах, які проводяться в установі, а також у роботі гуртка Спортивне життя, що діє в установі. На профілактичних обліках не перебуває (т. 1, а.кп. 2).
Відтак, колегія суддів вважає, що вищезазначене свідчить про усвідомлення ОСОБА_6 своєї протиправної поведінки та робить висновок, що останній став на шлях виправлення.
Крім того, представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_8 , який займає посаду начальника відділення соціально-психологічної служби № 17, в суді першої інстанції підтримав клопотання та підтвердив всі обставини та доводи, зазначені у клопотанні.
На думку колегії суддів висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення не відповідає фактичним обставинам справи.
У зв`язку із наведеним, враховуючи особу засудженого, який виключно позитивно характеризується, участь його в житті установи виконання покарань, позитивне ставлення до праці, наявність заохочень та строк відбутого покарання, доводи апеляційної скарги про необхідність заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 51 КК України обмеження волі є більш м`яким видом покарання порівняно з позбавленням волі.
На думку колегії суддів, така заміна призначеного покарання на обмеження волі буде сприяти досягненню мети кримінального покарання, зазначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме, виправленню засудженого, а також, запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.
Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає їх такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Крім формальних підстав для застосування ст. 82 КК України під час апеляційного розгляду встановлено, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та йому необхідно замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України ухвали суду апеляційної інстанції про задоволення подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Замінити ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке у вигляді обмеження волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4