Справа № 442/1053/19
Провадження № 1-кс/442/505/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_2 на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 23.02.2019, -
встановив:
ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000227від 23.02.2019, винесену слідчим Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 .
В обґрунтування скарги покликається на те, що в провадженні слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000227 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме за фактом заподіяння їй легких тілесних ушкоджень. Постановою слідчого від 23.02.2019 дане кримінальне провадження закрито. Вважає постанову незаконною, оскільки в обґрунтування такої слідчий покликається на висновок судово- медичного експерта, що на момент огляду ніяких видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Водночас в постанові зазначено, що мались наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій лівої нирки. Судово-медична експертиза була проведена 12.02.2019, а подія відбулася 30.01.2019, за цей термін видимі сліди на тілі могли зникнути, а тому даний висновок не може дати фактичної оцінки нанесених тілесних ушкоджень. Вказує на не проведення слідчим достатніх слідчих дій для всебічного розгляду кримінального провадження. З таких підстав, вважає що проведене досудове розслідування є необ`єктивним, неповним та однобоким, а оскаржувана постанова необгрунтованою та передчасною.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали, покликаючись на обставини, викладені у скарзі, просять таку задоволити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду про причини неявки.
Дослідивши представлені матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303, ч.1 ст.304 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим чи їх представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження .

Відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000227 від 09.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі заяви ОСОБА_2 від 08.02.2019 пор те, що 31.01.2019 ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 наніс їй тілесні ушкодження.

23.02.2019 слідчим СВ Дрогобицького ВП.ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Постанову мотивовано тим, що згідно висновку судового-медичного експерта на момент огляду ніяких видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Крім цього зазначено, що ОСОБА_2 мались наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій лівої нирки. В ході допиту свідків не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між подією, описаною у заяві ОСОБА_2 та наслідками у формі тілесних ушкоджень отриманих останньою.

Пункт 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
У ч.1 ст.125 КК України визначено кримінальну відповідальність за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

На вимогу суду, Дрогобицьким ВП ГУНП у Львівській області не представлено матеріалів даного кримінального провадження.

З аналізу оскаржуваної постанови, суд вважає, що під час досудового розслідування слідчим не було проведено достатнього та необхідного за даних умов обсягу слідчих дій, необхідних в даному кримінальному провадженні, а тому оскаржувана постанова не може вважатися такою, що відповідає вимогам статті 110 КПК України.
Слідчим не перевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної оцінки зібраним доказам, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження.
Відтак, висновок слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження є передчасним, а тому скаргу слід задоволити, оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 376 КПК України, суд
постановив:
Скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження від 23.02.2019 задоволити.
Скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000227 від 23.02.2019, винесену слідчим Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 02.04.2019.

Слідчий суддя ОСОБА_1