Справа № 301/451/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
07.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/518/19 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, судимого, підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Іршавського районного суду від 15.03.2019, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві через його невідповідність вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням таких фактичних обставин.

24.01.2018 приблизно об 11 годині ОСОБА_8 умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном на вул. Центральній в с. Кушниця Іршавського району зайшов на територію релігійної громади Української православної церкви Свято - Сергіївської церкви с. Кушниця Іршавського району, незаконно проник у приміщення релігійної громади, за допомогою побутових ножиць відкрив замок скриньки для пожертв, яка знаходилась на столику ліворуч від входу до каплички, таємно викрав звідти 200 грн. і втік.

Так само в обвинувальному акті викладено фактичні обставини кожного окремого викрадення ОСОБА_8 з того ж місця 25.01.2018 приблизно о 10 годині - 200 грн., 26.01.2018 приблизно о 12 годині - 209 грн., 27.01.2018 приблизно о 10 годині - 203 грн., 28.01.2018 приблизно об 11 годині - 205 грн., 29.01.2018 приблизно об 11 годині - 202 грн., 30.01.2018 приблизно об 11 годині - 200 грн. і 31.01.2018 приблизно об 11 годині - 210 грн.

Так само в обвинувальному акті сформульовано і обвинувачення ОСОБА_8 .

І у викладі фактичних обставин і в формулюванні обвинувачення, які є текстуально ідентичними, кожний епізод викрадення кваліфіковано окремо: за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням «в інше приміщення».

В ухвалі суду зазначено, що в обвинувальному акті неправильно вказано час і взагалі не викладено інших фактичних обставин кримінального правопорушення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого провадження. Стверджує, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а його висновки, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На обґрунтування цих тверджень вказує, що фактичні обставини кримінальних правопорушень в обвинувальному акті «викладені повністю», що суд, всупереч вимогам ст. 314 КПК України, на стадії підготовчого провадження «перейшов до з`ясування фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення», і був не вправі «пропонувати слідчому, прокурору зазначати інші обставини події та (або) ставити під сумнів правильність правової кваліфікації діяння, висловлюватися з приводу оцінки обставин «які тягнуть за собою висновки про недопустимість чи неналежність доказів у цьому кримінальному провадженні»

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи апеляційної скарги і вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції зазначив тільки те, що в обвинувальному акті неправильно вказано час і взагалі не викладено інших фактичних обставин кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про те, що суд «перейшов до з`ясування фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення», «пропонував слідчому, прокурору зазначати інші обставини події та (або) поставив під сумнів правильність правової кваліфікації діяння, висловився з приводу оцінки обставин «які тягнуть за собою висновки про недопустимість чи неналежність доказів», в тексті оскарженої ухвали свого підтвердження не знаходять, а тому і спростування не потребують.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Вимоги кримінального процесуального закону щодо змісту обвинувального акту слідчим і прокурором не дотримані.

Частина 3 статті 185 КК України визначає злочином таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, або що завдала значної шкоди потерпілому.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

Зокрема, в обвинувальному акті не вказано, з якої причини і з яких міркувань підозрюваний вирішив взяти гроші зі скриньки для пожертв, з яких джерел йому стало відомо про її місцезнаходження, у який спосіб він потрапив на територію і далі в приміщення релігійної громади Української православної церкви Свято - Сергіївської церкви с. Кушниця, що означають терміни «територія релігійної громади», «приміщення релігійної громади», чи був доступ на вказані територію і в приміщення заборонений, чи були вони замкнені, якщо ні, то чому вхід до них слідчий і прокурор вважають незаконним проникненням, чи забирав підозрюваний зі скриньки щоразу всі гроші або тільки певну суму, як ними розпорядився, ким, коли і в зв`язку з чим крадіжку було виявлено, встановлено суми викрадених грошей, також інші, з числа зазначених у ст. 91 КПК України, фактичні обставини, які, мають значення для кримінального провадження.

Такий брак відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення унеможливлювали судовий розгляд, тому суд першої інстанції, виявивши невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, був позбавлений можливості прийняти будь-яке інше рішення з числа передбачених ст. 314 цього Кодексу і обґрунтовано повернув його прокуророві.

Отже, твердження прокурора про те, що викладені в оскарженій ухвалі судження є безпідставними, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладені в обвинувальному акті повністю, також не відповідають дійсності.

Натомість суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Іршавського районного суду від 15.03.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: