Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 678/365/17
Провадження № 1-кп/673/8/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 р.м.Деражня

Деражнянський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючий - суддя ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000529, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016 року, по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малатія, Республіки Туреччина, громадянина Туреччини, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Проживаючи на законних підставах на території України, Узун Бюлент, в порушення п.1 "Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України", п.п.9, 11, 15 "Положення про дозвільну систему", п.п.9.1, 9.2, 11.1 "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів" за невстановлених досудовим розслідуванням часу, місця, обставин незаконно придбав вогнепальну зброю, бойові припаси, а саме:
2 корпуси бойових ручних оборонних осколкових гранат «Ф-1», які містять у своєму складі бризантну вибухову речивну;
2 уніфіковані запали типу «УЗРГМ-2» для споряджання ручних гранат типу «Ф-1», «РГД-5», «РГ-42»;

189 набоїв до нарізної стрілецької зброї, 9мм.;
1 набій до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, 5,45 мм.;
1 пістолет калібру 9Х19мм. із маркуванням CZ 75Р07 № НОМЕР_1 , які зберігав у автомобілі «Тойота Ленд-Крузер», д.н.з. НОМЕР_2 .
07.11.2016 близько 8 години 50 хвилин на автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» на стаціонарному посту по нагляду за безпекою дорожнього руху, який знаходиться поблизу с. Бохни Летичівського району Хмельницької області за порушення правил дорожнього руху був зупинений автомобіль «Тойота Ленд-Крузер» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , що рухався в напрямку м. Хмельницький та яким керував Узун Бюлент.

Під час огляду вказаного автомобіля працівниками Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області виявлено та вилучено вищевказані боєприпаси та вогнепальну зброю, яку Узун Бюлент носив при собі.

Відповідно до висновку експерта №170-Б від 06.12.2016, - вилучені 07.11.2016 в Узун Бюлент:
-189 набоїв є боєприпасами до нарізної стрілецької
вогнепальної зброї, 9 мм. Набоями зр.08 «Парабеллум» (9х19мм.), виробництва фірми «Compania Brasileira De Cartuchus», м.Сан-Паулу, Бразилія, придатні для стрільби;
-1 набій є боєприпасом до нарізної вогнепальної стрілецької
зброї, 5,45мм. Проміжковим набоєм із кулею зі сталевим осердям виробництва Барнаульного станкобудівного заводу, м. Барнаул, СРСР, 1983 р.в., до автомата АКМ-74, кучного кулемета РКК-74, придатний для стрільби;
-предмет, схожий на пістолет є нарізним самозарядним
пістолетом калібру 9х19мм., виготовленим із пістолета «CZ 75 Р-07 DUTY» ствол серії НОМЕР_1 , кожух-затвор та рамка серії НОМЕР_1 , виробництва Чехії, призначеного для стрільби шумовими набоями калібру 9 мм., придатний для стрільби.

Відповідно до висновку експерта №17-В, від 20.12.2016,- вилучені 07.11.2016 в Узун Бюлент:

- 2 предмети циліндричної форми, схожі на корпуси гранат «Ф-1», являються складовими частинами боєприпасів корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат «Ф-1», які містять у своєму складі бризантну вибухову речовину;
-Два предмети, схожі на підривники до гранат «УЗРГМ-2»,
являються засобами підриву уніфікованими запалами типу «УЗРГМ-2» для споряджання ручних гранат типу «Ф-1», «РГД-5», «РГ-42» і відносяться до категорії боєприпасів.
- Вказані предмети у конструктивному поєднанні (при вкручуванні підривників у корпуси гранат) утворюють бойові ручні оборонні осколкові гранати «Ф-1», які відносяться до категорії боєприпасів і придатні для здійснення вибуху.

29.03.2019 року між прокурором Летичівського відділу Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.ст. 36 та 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим Узуном Бюлентом, в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, було укладено угоду про визнання винуватості.

Так, розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри і обвинувачення щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої особи за ч.1 ст. 263 КК України.

В свою чергу Узун Бюлент у повному обсязі сформульованої підозри та обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Разом з тим, між прокурором та Узуном Бюлентом була досягнута домовленість про призначення йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням останнього від відбування покарання на підставі ст.75 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Прокурор вказує, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані всі вимоги і правила, встановлені чинними КПК України та КК України, просив долучити до обвинувального акту матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого, угоду про визнання винуватості затвердити, вирішивши долю наявних в справі речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України, зорієнтувавши суд конфіскувати зброю в дохід держави та повернути транспортний засіб законному власнику, призначивши обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.
Обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду, укладену між ними та прокурором, стверджуючи, що передбачені в угоді наслідки її укладення, затвердження та невиконання їм роз`яснені та зрозумілі, підтримавши прокурора у вирішенні вказаних вище процесуальних, в тому числі, передбачених ст. 100 КПК України, питань у запропонований нею спосіб та скасувати накладений судом арешт майна.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши умови укладання угоди, відповідність її змісту вимогам чинного кримінального процесуального законодавства України, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили б його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого особі обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Обвинувачений по справі свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, тому наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Крім того, з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

З огляду на викладене, в суд не знаходить передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України обставин для відмови у затвердженні угоди.

Враховуючи, що умови угоди: не суперечать вимогам закону; відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; укладення угоди було добровільним; виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим; наявні фактичні обставини для визнання винуватості, укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Суд погоджується з викладеною в угоді правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, які полягали в придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської) та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, і його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України, який згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, тому його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину суд визнає доведеною.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує умови угоди, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на ОСОБА_8 обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю фактичного проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, одружений, має одну неповнолітню дитину, офіційно не працює, депутатом місцевих рад не являється.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються повне визнання ним вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Таким чином, суд, діючи в порядку ст. 474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження та відповідної перевірки матеріалів самої кримінальної справи переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Крім того, суд дійшов висновку, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства України, інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості від 29.03.2019 року, укладену сторонами обвинувачення та захисту в даному кримінальному провадженні належить затвердити, а Узуна Бюлента визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання, як необхідну та достатню для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, ближче до нижчої межі санкції статті Особливої частини КК України, як необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, з огляду на те, що виправлення обвинуваченого все ж можливе без ізоляції його від суспільства, він, у відповідності до ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням для нього середнього іспитового строку.

Разом з тим, відповідно положень ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на обвинуваченого обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Судом об`єктивно встановлено, що в ході досудового слідства були визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів справи ряд предметів вилучених в ході слідчих дій:

- згідно постанови слідчого від 26.02.2016 року (квитанція №4 від 26.12.2016 року,- 178 набоїв калібру 9Х19 мм, 8 куль і 8 гільз калібру 9Х19 мм, 1 гільза та 1 куля калібру 5,45 мм., пістолет калібру 9Х19 мм із маркуванням «CZ 75 P-07 DUTY» серії НОМЕР_1 та контейнер для зберігання набоїв;
- згідно постанови слідчого від 26.12.2016 року, - три номерні знаки « НОМЕР_4 », два номерні знаки « НОМЕР_5 », один номерний знак « НОМЕР_3 », один номерний знак із зображенням Малого державного герба України тризуба;
згідно постанови слідчого від 26.12.2016 року, два запобіжні важелі (скоби) з маркуванням «148-79 УЗРГМ-2 583» та «146-78 УЗРГМ-2 583», дві запобіжні чеки з кільцями, уламки запалів та численні уламки корпусів гранат;
Юридичну долю речових доказів, щодо якої висловилися сторони обвинувачення та захисту зорієнтувавши суд відповідним чином, необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року, крім зазначеного вище майна, також було накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA» LAND CRUISER, типу легковий універсал-В, сірого кольору, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого, відповідно до листа Головного сервісного центра МВС України за № 31/34-аз від 31.01.2017 року, являється громадянин ОСОБА_9 , яким 07.11.2016 року керував Бюлент Узун, однак, вказане рухоме майно органами досудового слідства в порядку ст.ст. 98, 100 та 110 КПК України, речовим доказом визнано не було та процесуально до матеріалів справи також не приєднувалось, про що свідчить відсутність з цього приводу будь яких документів в справі.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

В свою чергу, визначення поняття «Спеціальна конфіскація» та «Випадки застосування спеціальної конфіскації» визначені в ст.ст. 96-1 та 96-2 КК України.

Разом з тим, всупереч вказаним нормам, органами досудового слідства не надано жодних належних та допустимих доказів того, що до майна належного, як користувачу, Бюленту Узуну чи іншим власникам автомобіля може бути застосована спеціальна конфіскація, оскільки в матеріалах даної справи, наразі,

відсутні данні щодо одержання ними доходів внаслідок вчинення злочину, їх майно призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, було предметом, засобами чи знаряддям злочину, чи тим більше, що арештований автомобіль був повністю чи частково перетворений в інше майно і у зв`язку з цим підлягає спеціальній конфіскації, як і підлягає спец конфіскації повністю або частково перетворене майно (ч.1 та 2 ст. 96-2 ККУ).

Таким чином, на думку суду, органами досудового розслідування не доведено перед судом можливості спеціальної конфіскації зазначеного в ухвалі суду рухомого майна належного істинному власнику, статус добросовісного набувача щодо якого слідством не спростовано, як підстави для продовження існування його арешту.

Судом також з`ясовано, що цивільний позов в даній справі, як підстава для забезпечення цивільного позову шляхом арешту рухомого майна, не заявлявся, а санкція ч. 1 ст. 263 КК України, не містить конфіскації майна, як основного чи додаткового виду покарання.

Так, згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для скасування заходів забезпечення кримінального провадження, необґрунтовано застосованих відносно власника автомобіля, а також обвинуваченого в ході досудового слідства, тому вважає за можливе також скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року, арешт в частині автомобіля марки «TOYOTA» LAND CRUISER, типу легковий універсал-В, сірого кольору, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого являється громадянин ОСОБА_9 , крім арешту інших предметів зазначених в згаданій ухвалі суду.
Разом з тим, також підлягають скасуванню, після набрання даним вироком законної сили, також застосовані ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року, відносно обвинуваченого і запобіжні заходи у виді тримання під вартою та застави, із поверненням внесеної відповідної суми застави в розмірі 72 500 грн. - заставодавцю ОСОБА_10 , згідно квитанції №69 від 10.11.2016 року.
Вирішуючи питання щодо судових витрати у справі, суд приходить висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати за проведення судової експертизи зброї №17-в від 20.12.2016 року в розмірі 2111,04 грн., судової балістичної експертизи № 170-Б від 06.12.2016 року в сумі 2641, 20 грн., судової техніко криміналістичної експертизи № 229Т від 17.12.2016 року в сумі 660 грн., судової експертизи холодної зброї № 91-Х від 20.12.2016 року в сумі 703, 68 грн., а всього на загальну суму 6 115,92 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. п. 1 ч. 100, 170, 174, 314, 368, 370, 374, 375, 472, 474 та 475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 29.03.2019 року між обвинуваченим Узуном Бюлентом та прокурором Летичівського відділу Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , затвердити.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати Узуна Бюлента періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету України судові витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 6 115,92 грн.

Речові докази по справі, які приєднані до матеріалів справи:
- згідно постанови слідчого від 26.02.2016 року (квитанція №4 від 26.12.2016 року) у вигляді 178 набоїв калібру 9Х19 мм, 8 куль і 8 гільз калібру 9Х19 мм, 1 гільза та 1 куля калібру 5,45 мм., пістолет калібру 9Х19 мм із маркуванням « НОМЕР_6 DUTY» серії НОМЕР_1 та контейнер для зберігання набоїв, знищити;

- згідно постанови слідчого від 26.12.2016 року, - три номерні знаки « НОМЕР_4 », два номерні знаки « НОМЕР_5 », один номерний знак « НОМЕР_3 », один номерний знак із зображенням Малого державного герба України тризуба, - передати головному сервісному центру МВС України для подальшого вирішення згідно відомчих нормативних актів.
згідно постанови слідчого від 26.12.2016 року, два запобіжні важелі (скоби) з маркуванням «148-79 УЗРГМ-2 583» та «146-78 УЗРГМ-2 583», дві запобіжні чеки з кільцями, уламки запалів та численні уламки корпусів гранат, знищити.

- свідоцтво про реєстрацію транспортног8о засобу «TOYOTA» LAND CRUISER, № НОМЕР_7 видане 25.12.2007 року Сімферопольським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в АР Крим, - передати Летичівському ВП ГУНП в Хмельницькій області для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000127 від 31.03.2017 року.
Ніж господарсько-побутового призначення повернути власнику.

Ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року, в частині арешту автомобіля марки «TOYOTA» LAND CRUISER, типу легковий універсал-В, сірого кольору, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого являється громадянин ОСОБА_9 , скасувати передавши вказаний автомобіль власнику або його уповноваженому представнику.

Запобіжні заходи, застосовані ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою та застави, після набрання даним вироком законної сили, скасувати, суму внесеної застави в розмірі 72 500 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_10 .

Цивільний позов по справі не заявлявся.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення його до виконання.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку через Деражнянський районний суд Хмельницької області, який його ухвалив, до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після проголошення вручається безпосередньо обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1