Справа № 140/2428/16-к
Провадження №11-кп/801/317/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше судимого, має на утриманні неповнолітню дитину,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 , маючи намір на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із проникненням до житла, перебуваючи 07.10.2016 року біля 10 год. у стані алкогольного сп`яніння прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де почав вимагати від власника будинку відчинити вхідні двері, які на той момент були зачинені з середини. Після отримання від останнього відмови, ОСОБА_8 , з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), застосувавши фізичну силу, шляхом ривка вирвав віконну раму справа від вхідних дверей до будинку, проник в середину, де в присутності ОСОБА_10 , не реагуючи на його зауваження, відкрито викрав належні потерпілому грошові кошти в сумі 4000 грн., які знаходились у кімнаті під скатертиною столу.
Після цього, ОСОБА_8 залишив приміщення житлового будинку ОСОБА_10 та у подальшому викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, заподіявши останньому матеріальної шкоди на суму 4000 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, мотивуючи свої вимоги тим, що позитивна характеристика та відсутність наркологічних та психіатричних захворювань жодним чином не знижують суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкості.

Судом першої інстанції в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції вони не переглядаються.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно пункту 4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора в частині безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції за ч.3 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його соціальне становище, який на обліку і лікаря психіатра та нарколога не перебуває, те, що він раніше судимий, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, позитивну характеристику з місця проживання, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, потерпілий претензій не має і просить суворо не карати обвинуваченого, тому призначив покарання у виді позбавлення волі мінімальною мірою, передбаченою ч.3 ст.186 КК України, що є достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого, з огляду на що апеляційна скарга прокурора про необхідність збільшення строку покарання є безпідставною.
Разом з тим, визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні тяжкого злочину, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.50, 65 КК України, без законних підстав застосував до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.
Згідно абзацу 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Постановляючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання.
Колегія суддів вважає, що всі наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставина, яка пом`якшує покарання, яка була врахована судом при призначенні покарання, у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Так, судом першої інстанції не враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, та двічі відбуваючи покарання у виді реального покарання з ізоляцією від суспільства, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а тому звільнення його із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням є необґрунтованим, з огляду на що оскаржуваний вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню.
Крім того, дане провадження було предметом розгляду у суді касаційної інстанції, і Верховний Суд, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 вказав про необґрунтованість звільнення останнього від покарання на підставі ст.75 КК України. Будь-яких нових обставин, які б свідчили про можливість застосування щодо ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання (ст.75 КК України) в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 в частині неправильного звільнення від відбування покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на чотири роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом