КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/368/2019 Категорія КК: ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007029 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Високопілля, Валківського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.03.2017 року, вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

представника органу опіки та піклування: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Як зазначено у вироку, судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 21.05.2017 року приблизно о 12 годині 25, перебуваючи поблизу мосту над Броварським проспектом, поряд з метро «Чернігівська», звернув увагу на раніше незнайому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме ланцюжка жовтого кольору, вартістю 3000 гривень, який знаходився на шиї у потерпілої, ОСОБА_6 підбіг до потерпілої ОСОБА_10 та шляхом ривка намагався зірвати з шиї потерпілої вищевказаний ланцюжок, що призвело до завдання потерпілій фізичного болю.

Однак, потерпіла ОСОБА_10 почала чинити опір, а незаконні дії ОСОБА_6 помітили працівники поліції, які рухались на автомобілі по проспекту Броварському в місті Києві. В подальшому, працівники поліції, вийшли з автомобіля з метою припинення злочинних дій ОСОБА_6 . Помітивши працівників поліції, ОСОБА_6 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, почав втікати з місця вчинення злочину, однак, у подальшому був затриманий працівниками поліції.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 2 ст.186 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років і одного місяця позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 21 травня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання підсудному ОСОБА_6 є те, що він неповнолітній, проте суд при винесенні вироку цього не врахував.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_6 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно. Він має стійки соціальні зв`язки: проживає разом із матір`ю і двома молодшими братами, наразі перебуває на повному утриманні матері у зв`язку із знаходженням під арештом. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Суд не прийняв до уваги характеристику із навчального закладу «Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №139 з поглибленим вивченням математики», відповідно до якої ОСОБА_6 характеризується позитивно, натомість суд мотивуючи призначення покарання послався на характеристику із навчального закладу, де неповнолітній навчався раніше.

З урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, суд фактично призначив максимальне покарання 4 (чотири) роки - дві третини від 6 (шести) років в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого та остаточно призначив покарання за сукупністю вироків 4 чотири роки та 6 (шість) місяців.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, достатнім у даному випадку було б покарання за сукупністю вироків позбавлення волі 4 (чотири) роки і 1 (один) місяць.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 та представника органу опіки та піклування ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, умови життя та виховання його, як неповнолітнього, фактичних обставин провадження, характер вчиненого правопорушення, наявність пом`якшуючої покарання обставини вчинення злочину неповнолітнім, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність зміни вироку суду є безпідставними, оскільки враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання обвинуваченому.

Так, судом першої інстанції враховано та визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, вчинення злочину неповнолітнім, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при винесенні вироку не враховано того, що ОСОБА_6 під час вчинення злочину був неповнолітнім, є безпідставними та спростовуються вироком суду.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років, яке враховуючи положення ч. 3 ст. 68 КК України, є максимальним в межах санкції статті, та призначення покарання за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців, не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого, оскільки таке покарання призначено судом із врахуванням положень КК України про призначення покарання, є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Як передбачено ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 р.) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне в порядку ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.05.2017 р. по 24.01.2019 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.05.2017 р. по 24.01.2019 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії судового рішення, безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4