Справа № 359/36/18
Провадження № 1-кп/359/368/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонним суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11
розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області з повною технічною фіксацією обвинувальний акт, який внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 25.06.2017, що надійшов до суду відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
в с т а н о в и в:

Під час підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні віз захисника ОСОБА_7 , який представляє обох обвинувачених ОСОБА_12 , надійшли письмові скарги та клопотання.
В обґрунтування скарги на дії прокурора Київської області ОСОБА_13 , які він вважав процесуальними діями, щодо письмового повідомлення ним про підозру 26.06.2016 о 01.05 годині ОСОБА_6 та письмового повідомлення 08.12.2017 о 10.55 годині ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри, зазначив, що згідно даних наявних в обвинувальному акті, реєстрі матеріалів досудового розслідування, наявних у сторони захисту процесуальних документів та копій усіх матеріалів кримінального провадження, отриманих стороною захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, є підстави обґрунтовано заперечувати проти призначення судового розгляду даного кримінального провадження з наступних підстав.
Так, ОСОБА_6 є депутатом VII скликання Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області, що вбачається з обвинувального акту і ні ким цей факт не оспорюється.
26.06.2017 о 01 годині 05 хвилин, прокурор Київської області ОСОБА_13 вручив ОСОБА_6 письмове повідомлення про підозру, яка була складена особисто ОСОБА_13 ще 25.05.2017, а також цей прокурор роз`яснив права підозрюваного (копія повідомлення т. 1 а.с. 205 - 208). У повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
08.12.2017 о 10 год. 55 хвилин прокурор Київської області ОСОБА_13 вручив ОСОБА_6 письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, яка була складена особисто ОСОБА_13 (копія повідомлення т. 1 а.с. 221 - 225).
У реєстрі матеріалів досудового розслідування ці дії прокурора Київської області ОСОБА_13 щодо ОСОБА_6 зазначені як процесуальні (т. 1 а.с. 12) міститься назва розділу «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії», (т. 1 а.с. 21 п. 82) - повідомлення ОСОБА_13 про підозру ОСОБА_6 ,( т. 1 а.с. 24 п. 123) - повідомлення ОСОБА_13 про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 ). Проте зазначені дії не є процесуальними діями, оскільки вони вчинені ним у грубе порушення вимог п. 11 ч. 2 ст. 36 КПК України: 26.06.2017 він ще не був процесуальним керівником, а 08.12.2017 вже не був процесуальним керівником.
Такі процесуальні обставини виключають процесуальне право сторони обвинувачення вручати ОСОБА_6 обвинувальний акт. Тобто даний обвинувальний акт є незаконним і підлягає поверненню прокурору, оскільки саме згідно нього ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, що доводиться наступним.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру депутату місцевої ради здійснюється зокрема прокурором області. Зокрема, згідно з п. 11 ч. 2 ст. 36 КПК України повідомляти про підозру у вчиненні кримінального правопорушення уповноважений лише прокурор - процесуальний керівник.
Згідно наказу ГПУ від 06.04.2016 № 139, яким затверджено «Положення про порядок ведення Єдиного реєстр досудових розслідувань» (далі Положення № 139), п.п. 1 п. 3 розділу 1 цього Положення. Дані про процесуального керівника вносяться до ЄРДР невідкладно.
26.06.2017 прокурор ОСОБА_13 ще не був процесуальним керівником, так як не було постанови
в якій було визначено прокурора ОСОБА_13 процесуальним керівником у даному провадженні. Більш того, у витягу з ЄРДР від 26.06.2017 було зазначено, що процесуальними керівниками у даному кримінальному провадження є тільки прокурори ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Таким чином станом на момент складання прокурором ОСОБА_13 повідомлення про підозру ОСОБА_6 25.06.2018 та самого повідомлення про підозр 26.06.2017 о 01.05 год. прокурор ОСОБА_13 не був процесуальний керівником.

Дані про процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_13 були внесенні ним лише 28.06.2017 о 16:08 год. Таким чином на день повідомлення про підозру та зміну підозри ОСОБА_6 , керівник Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 не мав процесуального права повідомляти про підозру та зміну підозри, відповідно до п.11 ч.2 ст.36 КПК України.
Таким чином даний обвинувальний акт є незаконним та підлягає поверненню прокурору.

Крім того захисником обох обвинувачених ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_7 подана письмова скарга на постанову в.о. керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_16 від 21.08.2017 та постанови заступника прокурора Київської області ОСОБА_17 від 21.09.2017 та від 24.11.2017 про продовження строку досудового розслідування.
В обґрунтування захисник зазначив, що згідно п.п. 43, 44, 52 розділу «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» Реєстру матеріалів досудового розслідування, 21.08.2017 в.о. керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_16 , а у подальшому 21.09.2017 та 24.11.2017 заступник прокурора Київської області ОСОБА_17 , винесли постанови про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000138 від 25.06.2017.
Три оскаржувані ним процесуальні рішення прокурорів ОСОБА_16 і ОСОБА_17 прийняті ними без наявності в них процесуальних повноважень на їх прийняття, тобто незаконно, оскільки, згідно п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, в якому вказано, що досудове розслідування має бути закінчено протягом 2-х місяців з дня повідомлення особі про підозру, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, закінчився: щодо ОСОБА_6 - 26.08.2018, так як, згідно п. 71 розділу «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії», незаконне повідомлення йому про підозру прокурором Київської області ОСОБА_13 відбулося 26.06.2017 (т. 1 а.с. 20); щодо ОСОБА_5 - 08.10.2018, так як, згідно п. 82 розділу «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії», повідомлення йому про підозру слідчим СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_18 , відбулося 08.08.2017 (т. 1 а.с. 21).
Прокурори ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , не мали процесуальних прав продовжувати строк досудового розслідування. Крім того, такі процесуальні обставини виключали законне процесуальне право сторони обвинувачення вчиняти після 08.10.2018 будь-які процесуальні дії, приймати будь-які процесуальні рішення, а також збирати будь-які докази, у тому числі, повідомляти ОСОБА_6 08.12.2017 про зміну раніше повідомленої підозри (т. 1 а.с. 24 п. 24 Реєстру), повідомляти ОСОБА_5 12.12.2017 про зміну раніше повідомленої підозри (т. 1 а.с. 24 п. 25 Реєстру), повідомляти 12.12.2017 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисникам та потерпілим та їх представнику про завершення досудового слідства.
Пункт 2 ст. 131-1 Конституції України та ч. 2 ст. 36 КПК України участь прокурора у здійсненні досудового розслідування пов`язує виключно з процесуальним керівництвом таким розслідуванням.
Зокрема, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 36 КПК України саме процесуальний керівник приймає процесуальні рішення у тому числі щодо продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом. При цьому, наявність таких підстав може оцінити тільки прокурор, який має процесуальне право мати повний доступ до матеріалів досудового розслідування, а мати такий повний доступ, відповідно до п. 2 ч. 2 цього кодексу має тільки процесуальний керівник.
Відповідно до ч. 2 ст. 37 КПК прокурор здійснює повноваження в кримінальному провадженні з його початку до завершення, їх здійснення в цьому самому провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 37 КПК України.
При цьому, норми п. 9 ч. 2 ст. 36 КПК, є спеціальними щодо ст. 294 цього кодексу, що вбачається з вимог пункту 2 ст. 131-1 Конституції України. Крім того, статус спеціальної саме ч. 2 ст. 36 КПК обґрунтовується тим, що таке важливе процесуальне рішення, як продовження строку досудового розслідування не може бути прийнято не керівником прокуратури. Тобто, прокурори прокуратур, які не обіймають керівних посад, не можуть продовжувати строку досудового розслідування, у зв`язку з наявністю більших повноважень та відповідальності саме у керівників прокуратури і це визначено законодавцем для того, щоб будь-який прокурор на свій розсуд не міг самостійно продовжити строк досудового розслідування.
З обвинувального акту, у переліку групи прокурорів, які здійснювали свої повноваження прокурорів процесуальних керівників у даному кримінальному провадженні, відсутні в.о. керівника - заступник прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_16 та заступник прокурора Київської області ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 4), а відповідно вони не були процесуальними керівниками у даному кримінальному провадженні, а відповідно вони не мали законних процесуальних підстав продовжувати строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000138 від 25.06.2017, що призводить до прийняття незаконних процесуальних рішень.
За даних підстав захисник просить повернути обвинувальний акт прокурору.

Також захисником обох обвинувачених ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_7 подано письмове заперечення проти призначення справи до судового розгляду та клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
В обґрунтування зазначив, що одні з підстав були викладені в попередніх скаргах. Крім того обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме, серед іншого, не містить прізвища, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону; формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт не містить обставин, які характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, не містить, у розділі II реєстру матеріалів досудового розслідування обов`язкові для зазначення прийняті під час досудового слідства процесуальні рішення, зокрема щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження зокрема про затримання ОСОБА_6 , постанови слідчого судді про його арешт, постанова слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 . У розділі III реєстру матеріалів досудового розслідування не вказані обов`язкові для зазначення вчинені під час досудового слідства заходи забезпечення кримінального провадження зокрема, затримання ОСОБА_6 , його арешт.
Отже, все зазначене вказує на грубі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України при складанні 29.01.2018 слідчим ОСОБА_18 обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження № 0000138 від 25.06.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 269 КК України, що унеможливлює призначення цього кримінального провадження до розгляду, а відповідно обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підготовчого судового засідання.
В судовому засіданні захисник дві скарги та клопотання підтримав та просив їх задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримали думку свого захисника.
Захисник ОСОБА_8 підтримав позицію захисника ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні першої скарги захисника ОСОБА_7 , так як обвинувальний акт повертається лише у разі невідповідності його вимогам ст.291 КПК України. Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України наділяє повноваженнями Генерального прокурора, його заступників, керівника регіональної прокуратури щодо вручення підозри спеціальному суб`єкту кримінального правопорушення. В даному випадку керівником регіональної прокуратури був прокурор ОСОБА_13 , немає обов`язку вносити себе до ЄРДР. Щодо іншої скарги, постанови про продовження строків досудового слідства були продовжені керівниками прокуратури, повноваження яких передбачені нормами ст.ст.294-295 КПК України. Процесуальні строки під час виконання вимог ст.290 КПК України не були порушені. Підстав для повернення обвинувального акту, відповідно до вимог ст.291 КПК України не має. Наявність чи відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення не вирішується на стадії підготовчого судового засідання. Відсутність в реєстру певних процесуальних дій не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Прокурор ОСОБА_4 також заперечив проти задоволення скарг та клопотання з тих підстав, що в даний час іде стадія підготовчого судового засідання. Посилання захисника на судову практику по аналогічним справам є недоцільним, так як рішення суду стосуються завершення судового розгляду. В матеріалах кримінального провадження є постанова про створення групи прокурорів, винесена прокурором ОСОБА_13 , в яку він включив себе та інших прокурорів. В подальшому виносилися постанови про доповнення групи прокурорів, попередні прокурори не виключалися. ЄРДР є статистичною системою, тому не всі процесуальні рішення можуть бути внесені до вказаного реєстру. По іншій скарзі, також заперечує з тих підстав, що до трьох місяців досудове розслідування було продовжено керівником місцевої прокуратури, що передбачено законом, до шести місяців заступником керівника регіональної прокуратури, що також відповідає вимогам закону. Клопотання про продовження строків досудового розслідування готується прокурором нищого рівня, який подає його до прокурора вищого рівня для продовження строків. Після закінчення досудового розслідування, було винесено повідомлення про його завершення та запропоновано сторонам ознайомитися з всіма матеріалами. Складання обвинувального акту та реєстрів досудового розслідування до цього строку не входять. Щодо недоліків обвинувального акту, де не вказано прізвищ, імен, по батькові прокурорів та слідчих пояснив наступне. На а.с.3 обвинувального акту є перелік слідчих з вказанням прізвищ, імен по батькові, на а.с.4 перелік прокурорів з вказанням прізвищ, імен по батькові. Суть обвинувачення відповідає вимогам КПК України. Зміст реєстру не є підставою для повернення обвинувального акту.
Представник потерпілих ОСОБА_11 повністю підтримала думку прокурора.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали думку свого представника.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали, які подані зі скаргами та клопотанням, а також з обвинувальним актом, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Розглянувши скаргу захисника ОСОБА_7 , щодо відсутності повноважень прокурора ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні повідомляти про підозру ОСОБА_6 , який є депутатом місцевої ради, у зв`язку із невнесенням його до ЄРДР як процесуального керівника, як підставу повернення обвинувального акту прокурору, суд приймає її до уваги, але вказує на те, що дані обставини не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до ст.291 КПК України. Оцінку процесуальним діям суд надасть під час судових засідань та при прийняття рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження.
Щодо порушення процесуальних строків, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
В абзаці 2 та 3 частини 1 вказаної статті визначено вичерпний перелік строків досудового розслідування.
Обвинуваченим Кудрявським інкримінується вчинення тяжкого злочину. Відповідно до п.3 ч.2 ст.219 КПК України, максимальний строк досудового розслідування становить 12 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
21.08.2017 строк досудового слідства до трьох місяців було продовжено, а саме до 25.09.2018 ( п.43 Глави ІІ Реєстру матеріалів). Відповідно до поданої копії даної постанови, її виніс виконувач обов`язків керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_19 , який мав відповідні повноваження, згідно п.1 ч.3 ст.294 КПК України, так як був керівником місцевої прокуратури.
21.09.2017 досудове слідство було продовжено до п`яти місяців, а саме до 25.11.2017 та відповідно продовжено постановою від 24.11.2017 ( п.п.44,52 Глави ІІ Реєстру матеріалів). Відповідно до поданої копії даної постанови, їх виніс заступник прокурора Київської області старший радник юстиції ОСОБА_20 , який мав відповідні повноваження, відповідно до п.2 ч.3 ст.294 КПК України, так як був заступником регіонального прокурора.
Згідно частини 3 статті 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Таким чином підстав для задоволення скарги в цій частині - відсутні. У разі встановлення в судовому засіданні порушення процесуальних норм, суд надасть їм оцінку в нарадчій кімнаті.
Щодо клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту з підстав його невідповідності вимогам ст.291 КПК України та відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2016, аналіз вказаної норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Зауваження захисника ОСОБА_7 щодо відсутності у обвинувальному акті прізвищ, імен, по батькові і посад слідчих та прокурорів, суд оцінює критично, так як спростовуються відомостями, які містяться на а.с. 3-4 Т.1 в обвинувальному акті вказаного кримінального провадження.

Щодо відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення (злочину), практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980). Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 227 КПК України містить виключний перелік відомостей, які повинні міститися у письмовому повідомлення про підозру, яке складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Таким чином, серед іншого, правом на викладення змісту підозри, правової кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислого викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, наділені прокурор та слідчий.
Таким чином слід прийти до висновку, що прокурор або слідчий, в межах своїх повноважень, сам формує зміст підозри в тих межах, в яких вважає її доведеними. Процесуальна діяльність прокурора полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Диспозиція ст.314 КПК України не передбачає надання правової оцінки якості обвинувачення так як і ст.291 даного кодексу.
Стаття ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплює одне з найважливіших положень демократичної, правової держави.
У процесуальному значенні презумпцію невинуватості необхідно розглядати як вимогу, що визначає правове положення учасників кримінального судочинства, і насамперед підозрюваного, обвинуваченого, як основу їхніх процесуальних прав, гарантію всебічного, повного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Презумпція невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (ст. 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Суд враховує подані захисником рішення судів за аналогічними справами, але звертає увагу захисника, що дані обставини знайшли своє підтвердження під час перегляду вироку суду, а не було предметом розгляду на підготовчій стадії судового розгляду.
Таким чином, враховуючи принцип змагальності, наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення (злочину), суд з`ясує під час судового розгляду, а тому відсутні підстави для задоволення даної скарги.
Встановлено, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини злочину, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_12 , зазначена правова кваліфікація їх дій, а також сформульовано пред`явлене їм обвинувачення в тих межах, які прокурор вважає доведеними. Ці обставини свідчать про те, що зміст обвинувального акту повністю відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд,
у х в а л и в:

У задоволенні скарг та заперечення захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо повернення обвинувального акту та реєстрів матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, який внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 25.06.2017, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України, прокурору Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, для усунення недоліків, виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України та реалізації права на захист- відмовити.
Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий судя: ОСОБА_1