Дата документу 06.05.2019 Справа № 315/793/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/793/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/673/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська ВК (№89)»,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 6 травня 2019 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2018 року про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 року у кримінальній справі № 1-1/2004 в частині визнання винуватим за п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року) за нововиявленими обставинами відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Скелювате Вільнянського району Запорізької області.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 за нововиявленими обставинами.
За змістом заяви вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 та ухвала Верховного Суду України від 14.07.2005 підлягають перегляду за нововиявленими обставинами через наявність обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою, а саме, штучного створення або підроблення доказів та завідомо неправдивих показань свідка.
Так, ОСОБА_7 зазначає, що під час судового слідства не було встановлено належність трупу саме ОСОБА_10 , адже не проведено жодної дії для ідентифікації особи, зокрема, пред`явлення для впізнання потерпілим та свідкам трупу ОСОБА_10 .
Заявник зазначає, що висновки експертів в частині стоматологічного статусу зубів потерпілого ОСОБА_10 не співпадають і існують розбіжності у висновках, що досліджував суд і виконаним пізніше на підставі заяви адвоката у 2016 році.
На думку ОСОБА_7 , під час досудового слідства та судового розгляду зазначеної кримінальної справи суду першої інстанції не було відомо про підроблення доказів, а саме, судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 №1984 та №2479 за 2000 рік. Крім того, він вважає, що свідок ОСОБА_11 , будучі досвідченим спеціалістом в сфері стоматології дала завідомо неправдиві відомості під час досудового слідства та в суді, ввела таким чином суд в оману щодо впізнання трупу ОСОБА_10 .
Наголошує заявник на тому, що особу трупу на цей час не встановлено.

Суд, враховуючи вмотивовану відмову експертних установ щодо виконання ухвал суду про проведення експертизи, за умови попередньої ексгумації трупу ОСОБА_10 з метою відібрання біологічних зразків, у передбаченому чинним законодавством порядку, та вказуючи про відсутність безумовних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень внаслідок відсутності нововиявлених обставин у даній справі, прийшов до висновку про залишення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 у кримінальній справі № 1-1/2004 в частині визнання винуватим за п. п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року) за нововиявленими обставинами без задоволення.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі та доповненні до неї адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує про наявність обґрунтованих та законних підстав для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, що підтверджується фактичними матеріалами та допитом експерта.

Крім того, посилаючись на невиконання ухвали суду про проведення комплексної судової медико-криміналістичної молекулярно-генетичної експертизи, зазначає, що суд не перевірив в повному обсязі докази та не спростував надані фактичні документи й інші докази, що прямо вказують на неправильність винесеного вироку апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного суду України від 14.07.2005 року.

Вважає, що суд прямо порушив права ОСОБА_12 як людини, принцип змагальності сторін, допустив однобічність та правовий примус до виконання покарання невинуватою людиною.

Також, посилаючись на висновок експерта № 63 від 09.04.2019 року, яка була проведена на підставі ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження №0003966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, щодо неправдивого висновку СМЕ, вказує про обґрунтованість та законність підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Окрім цього, зазначає про неналежну перевірку апеляційним судом Полтавської області при розгляді кримінальної справи по суті доводів засудженого щодо порушення його права на захист та застосування до нього з боку працівників органів досудового розслідування недозволених методів ведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою задовольнити його заяву про перегляд вироку апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного суду України від 14.07.2005 року у кримінальній справі № 1-1/2004 рік за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд не виконав вказівки апеляційного суду Запорізької області щодо проведення судово-медичної експертизи, та не усунув усі сумніви й суперечності у даній кримінальній справі, тим самим порушив загальні принципи кримінального провадження.

Крім того, зазначає, що обвинувачення базується на неправдивих показаннях стоматолога ОСОБА_11 та фальсифікованих висновках експертів, а також вказує про порушення його права на захист.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою заяву засудженого задовольнити, ОСОБА_12 виправдати та визнати невинуватим в частині пред`явленого обвинувачення за ст. 93 п.п. «а», «и», «і» КК України (в редакції 1960 року).

В обґрунтування своїх вимог зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Посилаючись на невиконання ухвали суду про проведення судово-молекулярно- генетичнуої експертизи та наявність суперечностей у висновках судово-медичних експертиз №5/к від 29 лютого 2016 року та №2479 за 2000 рік в частині стоматологічного статусу, а саме розташування зубів, вказує про наявність нововиявлених обставин, які ставлять під сумнів належність трупа ОСОБА_13 , а від так і подій інкримінованого засудженому ОСОБА_12 злочину за пунктами «а», «и», «і» ст.93 КК України в редакції 1960 року.

Крім того, зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо можливості встановлення нововиявлених обставин, на які посилається заявник можливо лише в межах проведення досудового розслідування, а саме внаслідок здійснення певних слідчих дій не ґрунтується на нормах кримінально - процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала подані апеляційні скарги, вказавши про суттєві суперечності у стоматологічному статусі померлої особи проведеної попередньої експертизи з урахуванням висновків експертизи, проведеної за ухвалою слідчого судді, просила задовольнити апеляційні скарги.
Засуджений у судовому засіданні підтримав позицію захисника, просив задовольнити апеляційні вимоги.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційних скарг, зазначивши про неможливість надання іншої оцінки доказам, а також про те, що наведені заявником підстави не є нововиявленими, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні поданої засудженим ОСОБА_7 заяви про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 рокуза нововиявленими обставинами, що у свою чергу свідчить про те, що обставини, на які посилається засуджений, не відповідають критеріям нововиявлених обставин, що визначені ч. 2 ст. 459 КПК України.

Судова колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Частиною 2 цієї статті чітко передбачені критерії обставин, що можуть бути визначені як нововиявлені.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
Разом із тим, обставини, на які засуджений та захисники посилаються у своїх апеляційних скаргах як на підстави скасування оскаржуваної ухвали за нововиявленими обставинами, не є такими у розумінні вимог ч. 2 ст. 459 КПК України, а зводяться лише до розбіжностей у висновках експертиз щодо стоматологічного статусу у потерпілого ОСОБА_10 , яким суд, розглянувши заяву ОСОБА_7 , надав обґрунтовану оцінку та не встановив безумовних підстав в даному конкретному випадку для перегляду вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 року, що відповідає главі 34 КПК України.

Посилання захисника на висновки експертизи № 63 від 09.04.2019 року, яка була проведена на підставі ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0003966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України щодо неправдивого висновку СМЕ, згідно якої встановленні суперечності з висновком попередньої експертизи № 2479 від 23.11.2000 року щодо розбіжностей стоматологічного апарату потерпілого ОСОБА_10 , яка в цьому даному провадженні судом першої інстанції взагалі не досліджувалась, і на переконання колегії суддів, встановленні суперечності не є нововиявленими обставинами в контексті положень ст. 459 КПК України, які б давали підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому слід зауважити, наведена вище експертиза № 63 від 09.04.2019 року проводилась в рамках кримінального провадження №0003966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, щодо неправдивого висновку СМЕ, остаточного рішення по суті в даному провадженні не прийнято, отже апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку даному висновку в конкретному провадженні за заявою ОСОБА_7 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Аргументи сторони захисту щодо невиконання вказівок апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року щодо проведення судово-медичної експертизи колегії суддів знаходить необґрунтованими, оскільки місцевим судом булі постановлені ухвали про проведення експертизи (т.3 а.п. 80-92, 115-116). Суд першої інстанції здійснив певні заходи, проте з причин, які не залежали від суду, експертизи причин не були проведені (відповіді експертних установ т.3 а.п. 106, 118-119).

Одночасно, судова колегія звертає увагу на те, що здійснювати дії на отримання доказів, щодо чого фактично висуває вимоги сторона захисту, не входить до компетенції суду, оскільки не відповідатиме загальним засадам кримінального провадження, зокрема змагальності сторін.

Твердження сторони захисту щодо ненадання належної оцінки порушенню права засудженого ОСОБА_7 на захист та застосування до нього з боку працівників органів досудового розслідування недозволених методів ведення досудового розслідування є неспроможними, ті доводи були предметом дослідження як апеляційним судом Полтавської області так і Верховним Судом України, а у розумінні положень ст. ч. 2 ст. 459 КПК України колегія суддів визнає такими, які не заслуговують на увагу (т.1 а.п. 40 зворотна сторінка 41, 59).

Заявлені доводи засудженого щодо тих обставин, що обвинувачення відносно нього базувалося на неправдивих показаннях стоматолога ОСОБА_11 та фальсифікованих висновках експертів є формальними та такими, які не підтверджуються доказами.

Отже, оцінюючи доводи заяви засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені ним обставини не є нововиявленими і не можуть впливати на законність прийнятого 7 грудня 2004 року обвинувального вироку апеляційного суду Полтавської області, що свідчить про правомірну та обґрунтовану відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

На переконання колегії суддів, фактично доводи сторони захисту спрямовані на нове дослідження та оцінку висновку експертизи № 2479 від 23.11.2000 року. Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч. 1 ст. 7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Крім того, висновок експертизи № 2479 від 23.11.2000 року визнано допустимим доказом, який покладено в основу обвинувачення, недопустимість даного доказу, в частині порушення експертом форми викладення висновку не оскаржувалось під час судових розглядів.
В своїй ухвалі касаційна інстанція підтвердила правильність висновків апеляційного суду Полтавської області стосовно обґрунтованості висновку вищенаведеної експертизи.
Доказів протилежного місцевому суду при розгляді заяви ОСОБА_7 , поданої в порядку ст. 459 КПК України не надано.

Таким чином, висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).
Відхиляючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд враховує те, що посилання засудженого та захисників на те, що нововиявленими обставинами у даному кримінальному провадженні є невідповідність висновку експертизи № 2479 від 23.11.2000 року, судова колегія зауважує, що дана обставина була предметом оцінки суду першої інстанції при розгляді справи по суті в сукупності з іншими доказами, та обґрунтовано місцевим судом визнана такою, що не можє слугувати безумовною підставою для перегляду вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 рокуза нововиявленими обставинами.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 року у кримінальній справі № 1-1/2004 в частині визнання винуватим за п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року) за нововиявленими обставинами залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4