Справа № 438/1227/18
Номер провадження 1-кп/438/136/2018
В И Р О К
Іменем України

09 листопада 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000247 від 10 травня 2018 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, студента 3-го курсу Дрогобицького професійного політехнічного ліцею №15, в порядку ст.89 КК України, визнається таким, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та представника служби у справах дітей Бориславської міської ради ОСОБА_8 , -
в с т а н о в и в :

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим відповідно до вироку Бориславського міського суду Львівської області від 19 вересня 2016 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень, звільнений на підставі ст.105 КК України від призначеного покарання у виді штрафу та застосовано до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру передача неповнолітнього під нагляд батьків строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, а знову скоїв умисні злочини проти власності при таких обставинах.

Так, 10 травня 2018 року близько 11 години 00 хвилин, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, проник через кватирку вікна у будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_5 майно, а саме мобільний телефон марки «Samsung E1202» вартістю 245 гривень, сім карту мобільного оператора «Лайфселл» вартістю 15 гривень, бувший у вжитку жіночий гаманець вартістю 50 гривень та грошові кошти в сумі 600 гривень, чим заподіяла потерпілій майнової шкоди на загальну суму 910 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що в день та годину зазначені в обвинувальному акті проник через кватирку вікна у будинок АДРЕСА_2 , звідки викрав мобільний телефон марки «Samsung», сім карту мобільного оператора «Лайфселл», гаманець, в якому були 600 гривень. Дану крадіжку вчинив з метою, щоб у подальшому розрахуватись з боргами. На сьогодні, бабця обвинуваченого відшкодувала частково у розмірі 620 гривень потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням. Просить суд суворо не карати.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у викрадення чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у житло.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який в порядку ст.89 КК України, визнається таким, що не має судимості, має постійне місце проживання, не одружений, є особою молодого віку, являється студентом професійного політехнічного ліцею, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, думки потерпілої, законного представника обвинуваченого та представника служби у справах дітей про обрання мінімальної міри покарання, - суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах мінімальної міри покарання санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, часткове відшкодування заподіяної моральної шкоди, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, а також відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Враховуючи вищенаведене, а також те що неповнолітній виховувався у неповній сім`ї, фактично перебуває під опікую непрацездатної бабці законного представника ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та приймаючи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як середній, а також висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст.75, 104 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Речові докази у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75,104 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1