УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 23 листопада 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 23 листопада 2019 року, в якому просить накласти арешт на грошові кошти, що надходять та вже знаходяться на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , що належать ТОВ «Юг Арма Груп» (), ТОВ «Вентус-32» (), а також фізичним особам - ОСОБА_4 (РНОКППФО НОМЕР_13 ) та ОСОБА_5 (РНОКППФО НОМЕР_14 ) та відкриті у філії «Миколаївське РУ» АТ КБ «Приватбанк» (м. Миколаїв, МФО 326610), які можуть мати відношення до налагодженої схеми конвертації безготівкових коштів у готівку із залученням юридичних та фізичних осіб з числа громадян м. Миколаєва та Миколаївської області.

Далі, як слідує з матеріалів провадження, Державною службою фінансового моніторингу видаткові операції по вказаному рахунку були зупинені, оскільки вони можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, просив розглянути клопотання без його участі.

Вивчивши доводи клопотання, матеріали, надані в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, в клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту - вказані грошові кошти (майно) несуть у собі безпосередню доказову базу для розслідування даного кримінального провадження. Арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи, що з матеріалів досудового розслідування вбачається наявність достатніх підстав вважати, що грошові кошти (майно), які знаходяться та надходять на належні ТОВ «Юг Арма Груп» та ТОВ «Вентус-32», а також фізичним особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахунки, мають суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а тому є необхідність накласти арешт на такі грошові кошти, які заблоковані Держфінмоніторингом України на рахунках.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте суду не наведено достатніх даних на підтвердження того, що вказані грошові кошти (майно), які знаходяться та надходять на відкриті ТОВ «Юг Арма Груп» та ТОВ «Вентус-32», а також фізичних осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у філії «Миколаївське РУ» АТ КБ «Приватбанк» рахунки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, що вони є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України.

При вивчені клопотання не встановлено фактичних даних в підтвердження достатніх підстав вважати, що під час вчинення кримінальних правопорушень, грошові кошти або інше майно, було одержане внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів чи володіння ними.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має також обов`язково переконатись на підтвердження вчинення кримінального правопорушення в наявності доказів, які мають давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, доводи в клопотанні, що грошові кошти, які перебувають на вищевказаних рахунках, несуть у собі безпосередню доказову базу для розслідування даного кримінального провадження, в якому ведеться досудове розслідування, - ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Враховуючи вказане, а також ту обставину, що слідчому судді не надано слідчим постанови про визнання грошових коштів (майна) речовим доказом, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки без відповідної постанови, майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети клопотання слідчого не містить, оскільки у ньому не зазначено будь-яких відомостей про те, чи повідомлялося будь-яким особам у цьому провадженні про підозру, або чи заявлений у ньому цивільний позов.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на майно, у співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження слідчий суддя з наданих матеріалів клопотання не має можливості пересвідчитися.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 23 листопада 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1