1 із 5 Провадження №1-КП/303/317/19
Справа №303/1399/19
вирок
18 березня 2019 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0000098 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, працюючого, раніше не судимого, громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
26 січня 2016 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_3 , керуючи власним, технічно-справним транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», зі сторони міста Хуст у напрямку міста Мукачево.
Проїжджаючи ділянку вказаної дороги, що на 9 км. в населеному пункті с.Лалово, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній смузі в кожному напрямку, ОСОБА_3 діючи в супереч вимог п.п. 1.3.; 1.4.; 2.3. «б»; 10.1.; 11.3. та 12.1 «Правил дорожнього руху України», проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху з послідуючим його зіткненням з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який у той час разом із пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рухався по своїй - зустрічній для ОСОБА_3 , смузі руху, та з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми; забою головного мозку 2-го ступеня; субарахноїдального крововиливу; перелому потиличної кістки справа і зліва без суттєвого зміщення уламків та перелом клиновидної кістки; забою м`яких тканин голови. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів за ударним механізмом спричинення або внаслідок удару в такі, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля. За давністю виникнення вказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 26 січня 2016 року, та за своїм характером були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і за цією

2 із 5
ознакою, згідно п.2.1.3. (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Окрім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21103» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у виді задньо- верхнього вивиху лівого стегна з переломом даху ацетабулярної впадини. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, або при ударянні об такі предмети, можливо їх виникнення в салоні легкового автомобіля, у пасажира при ДТП, що мала місце 26 січня 2016 року. За своїм характером вказані тілесні ушкодження згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Невиконання водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3.; 1.4.; 2.3. «б»; 10.1.; 11.3. та 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості та отриманням потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.
Вказані вище дії ОСОБА_3 , органом досудового розслідування, кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив що викладені вище факти та обставини вчинення злочину, відповідають дійсності. Підтвердив що дійсно, за його вини 26 січня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода в населеному пункті селі Лалово, Мукачівського району. Пояснив, що є водієм з досвідом і тривалий час здійснює перевезення пасажирів за кордон. Проте, в той день не врахував ожеледицю на вказаній вище ділянці дорожнього покриття, при екстреному гальмуванні, автомобіль під його керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та відбулося зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 . Щиро розкаявся у вчиненому, пояснив, що після зіткнення негайно почав надавати першу медичну допомогу потерпілим. Наразі шкода потерпілим відшкодована, претензії до нього відсутні, тому просив застосувати до нього покарання із застосуванням до вимог статті 69 КК України у вигляді штрафу.
Потерпілі, будучи повідомленими належним чином про дату час та місце слухання справи у судове засідання не прибули, попередньо звернулися з клопотанням про здійснення судового розгляду в їх відсутності. Суд враховує позицію потерпілих, які не зверталися до суду з цивільним позовом, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинений злочин, залишили на розсуд суду, просили суворо не карати.
На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Слід зазначити, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому суд враховує, що своїми діями водій ОСОБА_3 порушив

3 із 5
вимоги п.п. 1.3.; 1.4.; 2.3. «б»; і 0.1.; 11.3. та 12.1. Правил дорожнього руху України, якими визначено:
п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
п.1.4. - Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.10.1. - Початок руху та зміна його напрямку. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 11.3. - На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
п.12.1. - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Оцінюючи зазначені показання обвинуваченого та викладені в обвинувальному акті обставини справи, суд вважає, що вказаним критеріям вони відповідають, при тому, що в цілому вони є логічними, послідовними та такими, які взаємоузгоджуються між собою.
Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному, відшкодування шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв злочин, передбачений частиною 2 статті 286 КК України, який в силу статті 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності.
В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю відшкодував заподіяну шкоду

4 із 5
потерплим, які, у свою чергу, порушували в ході досудового розслідування питання про закриття провадження в порядку статті 46 КК України.
Також, суд враховує поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, і той факт що останній вжив всіх заходів щодо надання першої медичної допомоги та надав матеріальну допомогу потерпілим.
Слід зазначити, що відповідно до вимог частини 1 статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 8 своїй постанові №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» роз`яснив, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Таким чином, враховуючи тяжкість та обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяну шкоду в повному обсязі, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому мінімальне покарання в межах санкції статті, при цьому зазначає, відсутність підстав призначення покарання з урахуванням статті 69 КК України.
Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Як зазначено вище, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд враховує поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення (щодо надання першої медичної допомоги та відшкодування заподіяної шкоди) проте, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину приходить до переконання про відсутність підстав призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.
При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення злочину, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статтей 75,76 КК України.
Цивільний позов не заявлено.

5 із 5
Долю речових доказів слід вирішити в порядку статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати, підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку статті 124 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 3(три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання.
Речовий доказ: автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 311 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику, у якого він перебуває на зберіганні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1