ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1909/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/356/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , (в режимі відеоконференції з приміщенням Токмацького районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 5 липня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Балкове Токмацького району Запорізької області, українець, громадянин України, непрацюючий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1723 грн. 44 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за наступних обставин.

18 травня 2017 року приблизно о 13 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи поблизу шиферного паркану, який розмежовує території домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_9 , котра знаходилася в садку на території свого домоволодіння на відстані приблизно 50 сантиметрів від вищезазначеного паркану.
Далі, в ході словесного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, знаходячись на території свого домоволодіння, він взяв у руки шматок бетону та навмисно вдарив ним ОСОБА_9 , влучивши в область голови останньої, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани на голові, струсу головного мозку, які кваліфікуються як пошкодження, що викликали розлад здоров`я понад 6 діб та мають ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Від вказаного удару шматком бетону в область голови ОСОБА_9 впала на землю та знепритомніла.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпіла навмисно обмовляє його, щоб помститися за неодноразові звернення його дружини до правоохоронних органів із заявами про незаконні дії ОСОБА_9 відносно його сім`ї на протязі 2016-2018 років, а обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_9 та її доньки ОСОБА_11 , з якими у його сім`ї протягом 10 років існують неприязні стосунки, і вони хочуть його безпідставно покарати та заробити на ньому гроші.

Також зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не були безпосередніми очевидцями події.

Разом з тим, свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які є його близькими родичами, підтвердили факт того, що він в той момент взагалі знаходився за межами свого домоволодіння, з потерпілою не розмовляв та її не бачив, але суд безпідставно показання вказаних свідків до уваги не взяв та належної оцінки їм не надав.

Крім того, надані стороною обвинувачення письмові докази не містять достатніх даних, які б підтверджували факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вважає, що протокол огляду місця події від 18 травня 2017 року та протокол додаткового огляду місця події від 28 червня 2017 року є недопустимими доказами, оскільки під час першого огляду не було виявлено якого-небудь предмету, яким були спричинені тілесні ушкодження, і лише через 10 днів під час додаткового огляду було виявлено фрагмент цементу, який не відноситься до обставин події, так як на ньому відсутні сліди крові, волосся та інші сліди, які б підтверджували, що це є знаряддям злочину.

Також вважає, що висновок експерта № 68 від 8 червня 2017 року не підтверджує факт вчинення ним злочину, а тому посилання суду на вказаний доказ є помилковим.

Крім того, протоколи проведення слідчих експериментів від 28 червня 2017 року за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки вказані слідчі дії проводилися за участі однакових понятих, і враховуючи час їх проведення, всі учасники не змогли б після проведення першого слідчого експерименту за 15 хвилин повернутись до відділення поліції та розпочати другий слідчий експеримент вже зі свідком.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_11 , які вона надала при проведенні слідчого експерименту, відрізняються від наданих нею в судовому засіданні та є суперечливими, а тому вони не можуть бути покладені в основу підтвердження його винуватості.

Звертає увагу на те, що судом безпідставно було взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , яка працює фельдшером та була викликана для надання потерпілій медичної допомоги, оскільки цей свідок не був очевидцем безпосереднього отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Також суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вона не довела суду факт спричинення тілесних ушкоджень, необхідність перебування на лікуванні з 18 травня 2017 року по 29 травня 2017 року та взагалі спричинену їй моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, потерпілу, її представника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 2 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими у судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 18 травня 2017 року в обідній час він разом з дружиною ходив доїти корів та напувати бичка на галявину поблизу свого домоволодіння. Коли повертались назад, він почув гавкіт собаки і зрозумів, що хтось є на подвір`ї. Прийшовши додому, він побачив на подвір`ї свого домоволодіння сім`ю ОСОБА_21 , які кричали «вбили сестру». Додатково повідомив, що жодного відношення до спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень він не має, і вважає, що потерпіла його обмовляє, оскільки протягом останніх трьох років у нього постійно виникають конфлікти з потерпілою.
Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений повністю заперечує факт нанесення ним шматком бетону удару потерпілій ОСОБА_9 .

Позиції захисту зводилась до того, що обвинувачений в той час разом з дружиною взагалі перебував за межами свого домоволодіння і ніяких тілесних ушкоджень він потерплій не наносив, показання потерпілої та свідків є неправдивими, а наявні в матеріалах кримінального провадження докази не доводять його вину.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що 18 травня 2017 року приблизно о 13 годині вона перебувала в садку на території свого домоволодіння, поблизу огорожі з домоволодінням сім`ї обвинуваченого та почула гучну розмову останнього. Далі, вона побачила ОСОБА_7 , який висловлюючись на її адресу грубою нецензурною лайкою, раптово перехилився через паркан, який розмежовує їх домоволодіння, та завдав їй удар цеглиною по голові, від якого вона впала на землю та на деякий час втратила свідомість. Додатково повідомила, що після цього їй надали медичну допомогу та госпіталізували до лікарі, де вона проходила лікування, на яке вона витрачала власні кошти. Крім того, вона зазнала душевних страждань, у неї погіршилось здоров`я та працездатність, постійно болить голова.
Свідок ОСОБА_11 , яка є донькою потерпілої, в суді першої інстанції показала, що 18 травня 2017 року приблизно о 13 годині, вона разом з потерпілою перебувала в садку на території свого домоволодіння, де почула гучну розмову обвинуваченого, який підійшовши до паркану, що розділяв їх домоволодіння, почав грубо висловлюватися нецензурною лайкою на їх адресу та погрожувати розправою. В ході словесної перепалки обвинувачений схопив камінь та перехилившись через паркан вдарив потерпілу ОСОБА_9 по голові, від чого вона впала на землю.
Свідок ОСОБА_12 , яка є сестрою потерпілої, в суді першої інстанції показала, що 18 травня 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що потерпіла лежить у садку в крові. Коли вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_13 приїхала до потерпілої, то побачила її в садку з кров`ю на голові. Після того, як вони дізналась, що її вдарив обвинувачений, вони пішли до нього розібратись в причинах конфлікту, і на запитання про те, за що той вдарив потерпілу, він відповів, що «нехай вона менше говорить», при цьому він висловлювався нецензурною лайкою.
Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що 18 травня 2017 року його дружині ОСОБА_12 зателефонували та повідомили, що потерпіла лежить в садку в крові, і в цьому винен обвинувачений. Після цього, вони з дружиною поїхали до потерпілої додому, де побачили її в садку, його дружина допомагала надавати медичну допомогу потерпілій. Після цього вони пішли до обвинуваченого розібратися в тому, для чого він побив потерпілу, а обвинувачений висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою.
Свідок ОСОБА_15 , який є чоловіком потерпілої, в суді першої інстанції показав, що коли він перебував на роботі, йому зателефонувала донька та попросила приїхати додому, оскільки потерпілу побили. Коли він приїхав, побачив потерпілу, яка лежала в садку із закривавленою головою. Після цього викликали фельдшера, яка надала першу медичну допомогу та швидку допомогу, яка госпіталізувала дружину. Через деякий час приїхали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими вони ходили до обвинуваченого щоб розбиратися, і на запитання про те, за що він це зробив, обвинувачений відповів «щоби менше …».
Свідок ОСОБА_22 , яка є матір`ю обвинуваченого, в суді першої інстанції показала, що в її родини трапляються постійні сварки з потерпілою. 18 травня 2017 року вона чула, як на території домоволодіння потерпілої були крики двох жінок, які потім стихли. Через деякий час на територію їх домоволодіння ввірвалася родина потерпілої з чотирьох осіб і причепилася до її сина, що той начебто побив ОСОБА_9 . Додатково повідомила, що в той момент, коли вона чула крики з території домоволодіння потерпілої, її син з дружиною ходив доїти корову.
Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції надала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_23 , яка є донькою дружини обвинуваченого, в суді першої інстанції показала, що в травні 2017 року вона знаходилася в гостях у матері. В обідню час обвинувачений та її мати порались по господарству, а вона сиділа на веранді будинку. Через деякий час на подвір`я будинку забігли родина потерпілої з чотирьох осіб, вони кричали «вбили» та кидали штахети.
Свідок ОСОБА_16 , яка працює фельдшером, в суді першої інстанції показала, що 18 травня 2018 року після дзвінка зі швидкої, вона прийшла до домоволодіння потерпілої, яка лежала в садку, і у неї були видимі тілесні ушкодження на голові та кров. Надавши потерпілій першу медичну допомогу, вона викликала автомобіль швидкої медичної допомоги та потерпілу госпіталізували до лікарні. Додатково зазначила, що ОСОБА_9 говорила їй про те, що вдарив цеглиною її саме обвинувачений ОСОБА_7 .
В суді першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_17 , показання яких, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання сторони захисту та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 97 КПК України не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_26 та ОСОБА_18 , оскільки вони є показаннями з чужих слів.

Крім того, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 та обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки вказані свідки є близькими родичами обвинуваченого, тобто є зацікавленими особами, і фактично їх показання також не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки безпосередніми свідками подій вони не були.
Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а переконливих підстав для обмови не лише потерпілою, а й свідками обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано у вироку зазначив, що свідок ОСОБА_16 , яка надавала потерпілій першу медичну допомогу безпосередньо після того, як обвинувачений завдав їй тілесних ушкоджень, зацікавленою особою не є і при цьому її показання узгоджуються саме з показаннями потерпілої.

Показання потерпілої та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 суд першої інстанції оцінив належним чином, визнавши їх обґрунтованими, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення також повністю узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, в тому числі показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 щодо обставин завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень, які повністю узгоджуються з механізмом завдання удару, продемонстрованим ними під час проведення слідчого експерименту (а.с. 122-128, 129-135).

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 18 травня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є садок на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпіла ОСОБА_9 . Під час проведення огляду виявлено сапу на землі та дерев`яний стілець, поруч з яким знаходилась хустка, на якій були наявні плями бурого кольору. Також, плями бурого кольору виявлені на ґрунті поруч з хусткою. Крім того, з фототаблиці до вказаного протоколу вбачається, що на фото № 2 зафіксовано шматок бетону (а.с. 110-113).

З додаткового протоколу огляду місця події від 28 червня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є садок на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпіла ОСОБА_9 . З правої сторони територія домоволодіння огороджена шиферним парканом, який розмежовує домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . На відстані 113 сантиметрів від паркану до будинку АДРЕСА_2 виявлено фрагмент цементу, який в подальшому було вилучено (а.с. 116-119).

З висновку експерта № 68 від 8 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні КУ «Токмацька центральна районна лікарня» з 18 травня 2017 року по 29 травня 2017 року з діагнозом «Струс головного мозку. Забійна рана голови». Під час огляду в ОСОБА_9 виявлено рану на голові, садно та синець на верхній кінцівці. Виявлені у потерпілої рана на голові, струс головного мозку, садна та синець на верхній кінцівці утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею. Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як пошкодження, що викликали розлад здоров`я понад 6 діб та мають ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а їх давність не суперечить терміну та обставинам, на які вказує потерпіла (а.с. 114-115).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 28 червня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдав їх удар цеглиною в область голови, після чого вона втратила свідомість (а.с. 122-128).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 28 червня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що свідок ОСОБА_11 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 удар цеглиною в область голови. Також вона детально розповіла про порядок дій обвинуваченого під час завдання удару, повідомила, що перед завданням удару обвинувачений висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілої, погрожував, що розіб`є голову, а після цього перехилився через паркан та вдарив потерпілу по голові (а.с. 129-135).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілої і не взяв до уваги докази, що їх спростовують.

Так, потерпіла ОСОБА_9 надала суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення щодо неї злочину, її показання повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Колегія суддів вважає, що переконливих підстав для обмови не лише потерпілою ОСОБА_9 , а й вищезазначеними свідками обвинуваченого ОСОБА_7 останнім не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цих свідків повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідків, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідків (зокрема свідка ОСОБА_16 ) підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань потерпілої та свідків.

Ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та їх характер, який полягав не тільки в саднах і синцях, а й у заподіянні струсу головного мозку, не свідчать на користь версії сторони захисту про інсценування потерпілою події її побиття з метою притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Апеляційним судом перевірено доводи апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений не міг вчинити злочин, оскільки він знаходився поза межами місця свого проживання, і враховуючи сукупність всіх досліджених судом першої інстанції доказів обвинувачення, які без жодних сумнівів доводять, що злочини вчинено саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту обвинуваченого, його намаганням будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань вищевказаних свідків, які є такими, що викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цих свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання свідків є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 .

Показання цих свідків суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони узгоджуються лише з показаннями самого обвинуваченого, який є їх близьким родичем, інших об`єктивних даних, які б підтверджували той факт, що обвинувачений дійсно перебував за межами свого домоволодіння, суду надано не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу розбіжностей в показаннях свідка ОСОБА_11 під час проведення свідчого експерименту та в суді, і неврахування цих розбіжностей судом, то вони, як вважає колегія суддів, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки щодо істотних обставин події показання цього свідка є логічними і послідовними, вони повністю узгоджуються між собою як під час проведення слідчого експерименту за її участі на стадії досудового розслідування, так і в суді, а з урахування проміжку часу, який минув з моменту вчинення злочину до моменту надання свідком показань в суді першої інстанції, вказані в апеляційній скарзі неточності не є істотними та такими, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, з вироку суду вбачається, що безпосередньо показання свідка на досудовому розслідування суд першої інстанції не брав та їх не оцінював.

Також, на переконання колегії суддів, безпідставними є доводи апелянта про те, що протоколи проведення слідчих експериментів від 28 червня 2017 року за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 є недопустимими доказами з огляду на те, що учасники цих слідчих дій не могли за 15 хвилин повернутись до відділення поліції та розпочати другий слідчий експеримент, оскільки вказана позиція обвинуваченого є лише припущенням та його суб`єктивним відношенням до цього, до того ж, вказані протоколи були підписані учасниками проведення слідчих дій без зауважень та доповнень.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо показань свідка ОСОБА_16 , яка працює фельдшером та надавала потерпілій медичну допомогу, то колегія суддів погоджується з ними лише в тій частині, що ОСОБА_16 дійсно не була безпосереднім свідком нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

Разом з тим, її показання узгоджуються з показаннями потерпілої щодо обставин вчинення злочину, у зв`язку з чим колегія суддів враховує позицію ОСОБА_9 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вчинення вказаної події, так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі, а також протягом судового розгляду, категорично надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчення щодо неї злочину.
До того ж, на користь версії обвинуваченого про те, що потерпіла його обмовляє, окрім іншого, також жодним чином не свідчить висновок експерта № 68 від 8 червня 2017 року, яким було зафіксовано тяжкість та характер отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, а їх давність не суперечить терміну та обставинам, на які вказує потерпіла, і в сукупності з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами вказаний документ підтверджує вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину (а.с. 114-115).
Спростовані матеріалами кримінального провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що під час огляду місця події 18 травня 2017 року не було виявлено будь-якого знаряддя вчинення злочину, і лише через 10 днів під час додаткового огляду було виявлено фрагмент цементу, яким він нібито спричинив потерпілій тілесні ушкодження, оскільки з фототаблиці до протоколу огляду місця події від 18 травня 2017 року вбачається, що на фото № 2 зафіксовано шматок асфальту (а.с. 111).
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений, потерпіла, всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді громадських робіт і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Крім того, вимоги обвинуваченого в частині цивільного позову є необґрунтованими з огляду на наступне.

Розмір майнової шкоди, яка полягає у витратах на лікування та придбання медикаментів підтверджується квитанціями, наданими потерпілою ОСОБА_9 та долученими до матеріалів кримінального провадження (а.с. 18-20).

До того ж, судом першої інстанції було належним чином вмотивовано розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування, оскільки внаслідок нанесення потерпілій тілесних ушкоджень вона вимушена була проходити лікування в стаціонарних умовах, відчувала фізичний біль, в подальшому у неї погіршилось здоров`я, що призвело до глибоких переживань, хвилювань та моральних страждань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги про скасування вироку.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 5 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 328/1909/17