Дата документу 06.02.2019 Справа № 335/4197/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/115/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/4197/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 17 січня 2019 року до 16 березня 2019 року включно.

Встановлено ОСОБА_9 заставу в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1152600 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з м. Одеса без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Згідно зі змістом судового рішення встановлено, що в провадженні в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 25.05.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_9 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 за інкриміновані злочини, конкретні обставини вчинення злочину, сам характер скоєних злочинів, вчинення злочинів організованою групою, системність вчинення злочинів, його соціальний рівень свідомості та ставлення до скоєного, що посилюється корисливим мотивом, з метою запобігання визначеним п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України ризикам, застосував до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: до 16 березня 2019 року, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував матеріальне становище підозрюваного, тяжкість кримінальних правопорушень та специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , завдання матеріальних збитків у великих розмірах (1300 000 грн.). При цьому, слідчий суддя вважав доводи прокурора, щодо визначення застави у розмірі, який перевищує 80 та 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб доведеними, у зв`язку з чим встановив заставу у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (із розрахунку 1921,00 гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, а даний запобіжний захід обраний з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що жоден із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в даному кримінальному провадженні на цей час відсутній, у клопотанні прокурора зазначені лише абстрактні дані про нібито наявність ризиків, які жодним чином не доведені наявними доказами. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Питання щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу взагалі не розглядалось, не були ці питання і предметом розгляду у суді під час вирішення клопотання, що подане прокурором.

Звертає увагу, що згідно з п.2 ч.5 ст.216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права) Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з таких умов: розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків). Так, починаючи з 27.05.2017 року протягом досудового розслідування, незважаючи на те, що предметом розслідування справи були грошові кошти в сумі спочатку 13 млн. гривень, потім 3 млн. гривень, досудове розслідування проведено органами ГУНП в Запорізькій області. Таким чином, за наслідками досудового розслідування не уповноваженою службовою особою, з порушенням правил підслідності, ОСОБА_9 пред`явлено необґрунтовану підозру за трьома різними формами об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.191 КК України, а саме: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном. Тобто, в ході проведення досудового слідства, стороною обвинувачення взагалі в повному обсязі не встановлені всі обставини вчинення цього злочину.

Слідчим суддею не було враховано, що кримінальне провадження було розпочато 25.05.2017 року та розслідується до цього часу вже понад 19 місяців. За весь цей час ОСОБА_9 не переховувався від органів досудового розслідування та суду; не знищував, не переховував, не спотворював будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не впливав незаконно на інших учасників справи; не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; не вчиняв інших кримінальних правопорушень. ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має місце роботи, де працює тривалий час. Він постійно проживає у одному і тому ж населеному пункті, за однією і тією ж самою адресою. Всі ці обставини вказують на міцність соціальних зв`язків підозрюваного. Підозрюваний є ліквідатором аварії на ЧАЕС, переніс інфаркт та два інсульти, йому постійно необхідно приймати ліки, у зв`язку з цим обирати йому найбільш суворий запобіжний захід є недоцільним.

Крім того, в матеріалах доданих до клопотання відсутні докази на підтвердження розміру шкоди, цивільний позов до ОСОБА_9 не заявлявся. Таким чином, вважає, що на цей час відсутні будь-які умови та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, як підстави для застосування такого запобіжного заходу.

Розмір застави, визначений підозрюваному ОСОБА_9 є непомірним, встановленим без урахування обставин кримінального правопорушення, його майнового та сімейного стану. Такий розмір застави фактично є спробою унеможливити його внесення та залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Однак, відповідно до ч.5 ст.182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Максимальний розмір застави на теперішній час складає 576300 гривень, при цьому загальна сума збитків, на думку органу досудового розслідування, є 795612 гривень. Тобто, встановлена застава навіть в максимальному розмірі фактично є повною сумою для відшкодування завданих збитків.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що органами досудового розслідування порушено встановлений строк у вісімнадцять місяців для розслідування даної категорії кримінальних правопорушень, а тому це провадження повинно бути закрито відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що є обов`язком слідчого та прокурора, а усі процесуальні дії після спливу зазначеного строку є протиправними, однак судом при розгляді питання про обрання запобіжного заходу це проігноровано.

Крім того, всупереч вимогам ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали слідчого судді до цього часу не оголошений учасникам судового провадження. Надавши скорочену ухвалу слідчого судді та не оголосивши її повний текст, суд фактично позбавив захисників можливості належним чином консультувати клієнта з приводу цього процесуального рішення, оскільки з короткої ухвали неможливо зрозуміти навіть приблизно зміст мотивів прийняття такого рішення.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, зобов`язати ТУ ДСА в Запорізькій області повернути заставодавцю внесену заставу за підозрюваного ОСОБА_9 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважали підозру необґрунтованою та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_9 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191 КК України, які згідно зі ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та особливо тяжкими. Слідчий суддя з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах провадження, з додержанням вимог ст.194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_9 , що підтверджується наявними доданими до клопотання доказами: відомостями, які містяться в протоколах слідчих експериментів, показаннями свідків, матеріалами проведення негласних слідчих розшукових дій, висновками судової економічної експертизи.

Окремо слід зазначити, що зміст апеляційних вимог зводиться в більшій мірі до неправильної, на переконання захисника, оцінки слідчим суддею доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 , однак насправді слідчим суддею не досліджувалось питання щодо вини підозрюваного (яке досліджується при розгляді провадження по суті), а на теперішній стадії процесу (вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу) перевірялися обставини щодо обґрунтованості підозри.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Крім того, практикою ЄСПЛ у справі «Екле проти Німеччини», визначено, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Для визначення обґрунтованої підозри закон вимагає наявності обставин, що правопорушення, у якому підозрюється затриманий, повинно бути закріплено у кримінальному законі, та наявності фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочинів, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити злочини, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Колегія суддів вважає, що докази, зазначені в клопотанні і перелічені в ухвалі слідчого судді, на даній стадії процесу підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів, вчинив три окремих злочини, будучи службовою особою шляхом зловживання своїм становищем в складі організованої групи, тим самим завдавши матеріальний збиток на суму 795612 гривень та замах на заволодіння грошовими коштами в сумі 466860 гривень, що є особливо великим та великим розміром, та дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його втечі, а обізнаність про адресу проживання інших підозрюваних та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них збоку ОСОБА_9 . Крім того, перебуваючи на свободі та займаючи посаду підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та продовжити злочинну діяльність.

Також слідчим суддею було враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, працює, стан його здоров`я. Між тим, доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання та наявності декількох хвороб після перенесеного інфаркту та інсульту не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України. Тим більше, що стороною захисту не підтверджено відповідними доказами, що наявність у підозрюваного зазначених хвороб перешкоджають утриманню в умовах слідчого ізолятору.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_9 зареєстрований в м. Одеса, тобто в іншій області України, зі слів прокурора мати ОСОБА_9 проживає на території Російської Федерації та останній часто перетинає кордон, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки дійсно існують підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, коли тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення правил підслідності, у зв`язку з тим, що розмір предмета злочину або завданої шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а досудове розслідування проведено органами ГУНП в Запорізькій області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох окремих особливо тяжких кримінальних правопорушень, при вчиненні яких розмір предмета злочину складав відповідно 795612 гривень та 466860 гривень, що не перевищує розмір п`ятисот прожиткових мінімумів для працездатних осіб (із розрахунку один прожитковий мінімум на 01.01.2019 року складає 1921 гривню).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ст.218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Оскільки кримінальне правопорушення було вчинено на території Запорізької області, яка знаходиться під юрисдикцією ГУНП в Запорізькій області, саме слідчі обласного управління і повинні розслідувати зазначений злочин. Разом з цим, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про визначення прокурором іншої підслідності.

Посилання сторони захисту на порушення органами досудового розслідування встановленого законом строку розслідування даної категорії справ колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ст.219 КПК України загальний строк досудового розслідування починає відраховуватись з дня повідомлення особі про підозру та для особливо тяжких злочинів складає дванадцять місяців. Натомість ОСОБА_9 було повідомлено про підозру 16 січня 2019 року, тобто на момент розгляду клопотання слідчого загальний строк досудового розслідування ще не сплинув.

Твердження захисника про те, що відсутність копії повного тексту ухвали позбавило його можливості належним чином консультувати свого клієнта є також безпідставними, оскільки сторони провадження мають самі вживати заходів для отримання копії судового рішення, підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 були присутні в судовому засіданні під час проголошення резолютивної частини ухвали та були обізнані про прийняте слідчим суддею рішення, а тому їм ніщо не перешкоджало отримати копію повного тексту ухвали в розумні строки та звернутися з апеляційною скаргою.

Що стосується доводів захисника про визначення розміру застави, який значно перевищує розмір, передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК України, то вони є неспроможними.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Тобто, слідчий суддя, встановивши, що застава в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків, мав законні підстави визначити заставу в розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, оскільки саме такий розмір застави може гарантувати виконання підозрюваним покладений на нього обов`язків. З такими висновками не може не погодитись і апеляційний суд.

Висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані і не надано достатніх аргументованих доводів про можливість застосування до підозрюваного меншого розміру застави, ніж встановлено слідчим суддею, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними відповідно до обставин, встановлених слідчим суддею.

А крім іншого, застережень щодо рівняння розміру визначеної застави, можливому розміру спричинених збитків, кримінальний процесуальний закон не містить.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 17 січня 2019 року до 16 березня 2019 року включно, з визначенням застави в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1152600 гривень, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4