Справа №195/15/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2019 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка матеріали кримінального провадження №0000133, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.03.2018 р., стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Смоляне, Запорізького району, Запорізької області, громадянки України, непрацюючої, неодруженої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

24.02.2016 року та 10.08.2016 року обвинувачена ОСОБА_4 , з метою отримання щомісячної соціальної допомоги одиноким матерям усупереч ст.49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, який затверджений постановою Кабінету міністрів України №1751 від 27.12.2001 року, перебуваючи у приміщенні Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації, яке знаходиться за адресою: вул.Лесі Українки (Леніна), 46, смт.Томаківка, Дніпропетровська область, маючи злочинний умисел на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, діючи умисно, особисто заповнила декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, при цьому в другому розділі декларації про доходи та майновий стан осіб «Доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)», не вказала відомості про доходи отримані від надання майна в лізинг ПП «Агрофірма «Росія», внаслідок чого, обвинувачена ОСОБА_4 незаконно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, отримала соціальну допомогу за період з 01.02.2016 р. по 31.01.2017 р. на підставі поданої нею заяви від 24.02.2016 року, на суму 4000 гривень 74 коп., тим самим заволоділа коштами Державного Бюджету України на вищевказану суму шляхом обману.
02.01.2019 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні №0000133 від 13.03.2018 р. було укладено угоду про примирення.
Відповідно до умов зазначеної угоди представник потерпілого та обвинувачена у даному кримінальному провадженні на підставі ст.ст.468,469,471 КПК України дійшли згоди на примирення, виклавши у ній формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч.1 ст.190 КК України, зазначивши, що угода є добровільною. Також, сторони угоди узгодили міру призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 КК України - у вигляді 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Також сторони угоди визначили для себе наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона з представником потерпілого 02.01.2019 року дійшли угоди про примирення. При цьому зазначила, що під час укладення угоди вона діяла добровільно, їй відомі права, надані законом, а також наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною та зазначила, що згодна з визначеним видом покарання, який узгоджений в угоді.
За таких обставин, ОСОБА_4 , посилаючись на добровільність своїх дій, просить суд затвердити угоду.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення, укладеної 02.01.2019 року між представником потерпілого та обвинуваченою.
Представник потерпілого просить суд затвердити вказану угоду, при цьому зазначила, що наслідки укладення такої угоди їй роз`яснені та зрозумілі.
Заслухавши осіб, які беруть участь у судовому засіданні, вивчивши зміст дослідженої угоди про примирення, суд встановив наступне.
Зі змісту статті 468 КПК України випливає, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Відповідно до ч.3 ст.469 зазначеного Кодексу угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена, зокрема, щодо злочинів середньої тяжкості та злочинів невеликої тяжкості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за ознакою, заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайство/. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.469 КПК України сторони мають право в рамках наданих їм процесуальних прав укласти угоду про примирення.
У судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України, а саме в угоді про примирення зазначені її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. Крім того, в угоді зазначені дата її укладення та вона скріплена особистими підписами сторін.
Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю розуміє своє право на справедливий судовий розгляд, передбачений п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 зазначеного Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Разом з цим, обвинувачена наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб, підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Суд вважає доведеним, що обвинувачена спричинила вищевказане кримінальне правопорушення, тому її дії кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайство/.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.66 КК України суд визнає визнання останньою своєї вини, щире каяття, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченою і призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст.370,374,473-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити у кримінальному провадженні №0000133 від 13.03.2018 р. угоду про примирення, укладену 02.01.2019 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Копію вироку вручити засудженій, представнику потерпілого, прокурору негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1

31.01.2019