ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/259/19 Справа № 194/1323/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
цивільного позивача ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 та представника цивільного відповідача ПАТ Українська пожежно-страхова компанія ОСОБА_13 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000519 від 17 серпня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Донське, Задонського району, Ліпецької області, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі п. "ґ"ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», задоволено та звільнено його від основного покарання, призначеного вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року , на підставі п. "ґ" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради», грошові кошти, витрачені на стаціонарне лікування свідка та потерпілої за рахунок бюджетних коштів в розмірі 7337 грн. 94 коп.
Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля у сумі 37725 грн. 94 коп., матеріальну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`ю у сумі 1061 грн. 46 коп.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`ю у сумі 24076 грн. 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 розмір франшизи у сумі 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в кримінальному провадженні щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю ОСОБА_9 на суму 7074,12 грн. та ОСОБА_11 на суму 513,19 грн., відмовлено.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, вчиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в кримінальному провадженні щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля ОСОБА_11 на суму 8015,47 грн., відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 12/10.1/90 від 07.11.2017 року у розмірі 790 грн. 96 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 12.20 годин 17 серпня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ» модель «TF699P» (ДЕО Ланос), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався по автомобільній дорозі по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області зі сторони вул. Дніпровська у напрямку вул. Курської зі швидкістю до 60 км/год. У ході руху після здійснення обгону, він допустив наїзд на бордюр смуги руху по якій рухався, не обрав таку швидкість руху транспортного засобу, при якій він не втратить контроль над керуванням автомобіля, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ» модель «110377» (ЗАЗ Славута), реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок скасувати, в частині призначення покарання, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді арешту на строк 3 місяці, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Вважає, що суд безпідставно дійшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, без наявних доказів та дослідження документів, що обвинувачений є особою, яка досягла пенсійного віку.

- представник цивільного відповідача ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія просить вирок в частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_14 , ОСОБА_11 до ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія, скасувати та призначити новий розгляд в цій частині, в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
Вважає, що ст. 128 КПК України не передбачено можливості пред`явлення цивільного позову потерпілою особою до ПрАТ УПСК в межах кримінального провадження, оскільки товариство за законом не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого. Обов`язок товариства здійснити виплату страхового відшкодування потерпілим обумовлюється не законом, а договірними зобов`язаннями, що виникли у ПрАТ УПСК з моменту укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Вказує, що оскільки ПрАТ «УПСК» здійснює страхове відшкодування потерпілому за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого ОСОБА_7 , не на підставі загальних правил відшкодування шкоди, а в силу договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування, товариство не може бути цивільний відповідачем при вирішенні позову в порядку ст. 128 КПК України. Право вимоги за договірним зобов`язанням підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.
Вважає, що суд першої інстанції унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин, що виникли між Страховиком та потерпілими, дійшов до передчасного висновку про стягнення коштів з ПрАТ «УПСК».
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зверталися до ПрАТ «УПСК» у відповідності до ст. 35 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІУ із заявою про страхове відшкодування. «Позовну заяву», на думку апелянта, не можна розцінювати як «заяву про страхове відшкодування». Позовна заява - це документ, який пред`являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про примусовий захист порушеного права чи інтересу.
Зазначає, що ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій або бездіяльності, що свідчили б про порушення прав цієї особи на отримання страхового відшкодування. Сам по собі факт завдання ОСОБА_7 шкоди Позивачам не обумовлює порушення ПрАТ «УПСК» умов Полісу № АК/3788957 від 24.04.2017 р. і відповідно порушення права цієї особи на отримання страхового відшкодування.
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не набули законного права на вимогу до ПрАТ «УПСК» про примусове, в судовому порядку, стягнення страхового відшкодування, оскільки потерпілими не виконано умови щодо порядку отримання страхового відшкодування, визначеного Законом України № 1961-IV, а саме: подання письмової заяви про страхове відшкодування та документів, визначених у п. 35.1. ст. 35 Закону, а тому станом на дату звернення потерпілих до суду їх право на отримання страхового відшкодування з боку ПрАТ «УПСК» не було порушене, а, отже, позов є передчасним.
Вказує, що згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 р. у справі № 6-192цс16, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.
Зазначає, що ДТП сталася 17 серпня 2017 року, а із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, ОСОБА_11 до ПрАТ «УПСК» досі не звертався, що в силу п.п. 37.1.4 п. 37.4 ст. 37 Закону України № 1961-ІУ є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу «ЗАЗ 110377» н.з. НОМЕР_2 у розмірі 37 725 грн. 94 коп.
Однак, суд першої інстанції, на його думку, не з`ясував чи подавали потерпілі відповідно до вимог ст. 35 Закону України № 1961-ІУ заяву про страхове відшкодування до страхової компанії та прийшов до передчасного висновку про задоволення позову до ПрАТ «УПСК».

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілої, її представника, а також цивільного відповідача, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг прокурора та представника цивільного відповідача, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим. щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог Закону в повному обсязі.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок, із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 №1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст.13 вказаного Закону).
Відповідно до п."ґ" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась, проти застосування нього вказаного Закону обвинувачений не заперечує.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 на день набрання чинності цим Законом, обєктивного досяг пенсійного віку 60 років, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про можливість застосування до останнього вимог п."ґ" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році". Тому, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора, з цього приводу, - є безпідставними.
Щодо обґрунтованості вірішення цивільного позову то колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції також були дотримані в повному обсязі.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом, в порушення норм чинного законодавства та Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_7 та ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія, було ухвалено стягнути суму спричиненої матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, з`ясувавши всі вимоги цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обґрунтовано дійшов до висновку, що ці вимоги є законними, підтвердженими належними доказами.
Адже відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь цивільних позивачів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 сум, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та їх здоров`ю, є законним та обґрунтованим.
Є безпідставними доводи апелянта про те, що суду першої інстанції необхідно було залишити заявлені цивільні позови без розгляду, як подані передчасно, оскільки обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія лише після звернення із відповідною заявою та наданих відповідних документів, зокрема, вироку суду про визнання винуватою особи у скоєнні ДТП. Колегія суддів зазначає, що звернення потерпілого до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, є його правом, передбаченим ст. 128 КПК України. Тому доводи апелянта суперечать вимогам Закону.
Не відповідають вимогам Закону і доводи апелянта, що ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія не може бути цивільним відповідачам по даній кримінальній справі, адже ст. 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Згідно ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судове рішення як видно з його змісту є належно вмотивованим та обгрунтованим.
З огляду на вище викладене, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги представника ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія зводяться до однобічного, невірного трактування законодавства, з метою уникнення виконання відповідних зобов`язань.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 та представника цивільного відповідача ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4