Справа № 346/6194/18
Провадження № 1-кп/346/223/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
Потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню № 1-кп/346/537/2018 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді від 14 жовтня 2018 року щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60днів,яка була продовжена ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.
Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання, в якому наголосив на необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, оскільки вчинений злочин є тяжким, обвинувачений не працює, може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також зважаючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті 121 ч.2 КК України ,за якою обвинувачується, передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник покладаються на рішення суду.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний стосовно обвинуваченого слід продовжити, виходячи з наступного.
Згідно статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Підстави для арешту передбачені нормами КК України та КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини. Основна мета вказаної ст.5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необгрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі «Маккей проти Великобританії»). ЄСПЛ звертає увагу , що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства,а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» ЄСПЛ роз`яснив , що в розумінні ст.5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обгрунтованої підозри. Суть терміну «обгрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обгрунтованою залежить від обставин справи.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі Харченко проти України та у п. 170 рішення Суду у справі Лабіта проти Італії, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків , передбачених законом, є належним засобом.
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді від 14.10. 2018 року,який було продовжено ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 6 грудня 2018 року. Підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу є те, що обвинувачений може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілого, а також тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті 121 ч.2 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.
Крім цього, у вищевказаних ухвалах Коломийського міськрайонного суду, є обставини, які послужили підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, обвинувачений не працює, не має постійного доходу, не має міцних соціальних зв`язків, вчинив злочин з особливою жорстокістю, а також тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
На даний час судовий розгляд даного кримінального провадження тільки починається, вищеперераховані обставини зазначені у вищезгаданій ухвалі не змінилися, інших обставин, які б надавали підстави до зміни запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою суд не вбачає.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Суд враховує, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зокрема застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки є неможливим через відсутність осіб, які згодні взяти на себе це зобов`язання, а застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту є занадто м`яким запобіжним заходом, що не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За наведених обставин, запобіжний захід обвинуваченому, визначений ухвалою слідчого судді від 14.10.2018 року Коломийського міськрайонного суду, слід продовжити.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.183, 331, 369-372, ч. 2 ст. 392 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , визначений ухвалами від 14 жовтня 2018 року та від 6 грудня 2018 року_ Коломийського міськрайонного суду у вигляді тримання під вартою продовжити на строк на 60 днів, тобто до 16 березня 2019 року, до 16.00год.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику після її проголошення та направити начальнику дільниці СІЗО при ДУ "Коломийської виправної колонії №41".
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1