ЄУН 174/116/19
н/п 1-кп/174/35/2019
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000016 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Андріївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, освіта професійно-технічна, військовозобов`язаного, не працює, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16 січня 2018 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.15- ч.1 ст.185 КК України виді штрафу у розмірі 850 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 10.01.2019 близько 23.15 годин, знаходився біля магазину «Теремок», який розташований по вул.Промислова, 12-А, м.Вільногірськ Дніпропетровської області, де використовуючи мобільний телефон марки «Айфон 7», в якому знаходилась сім карта ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , яка має прив`язку до картки АТ КБ «Приватбанку» № НОМЕР_2 , належній неповнолітньому ОСОБА_4 , де побачив відкритою сторінку до особистого кабінету «Приват 24» АТ КБ «Приватбанк» та в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 .

В той же день, тобто 10.01.2019 р., о 23.18 годин, ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, використовуючи мобільний телефон марки «Айфон 7», в якому знаходилась сім карта ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , за допомогою служби підтримки клієнтів АТ КБ «Приватбанк», а саме програмного забезпечення «Приват 24» та за допомогою всесвітньої мережі Інтернет, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, здійснив переказ з картки № НОМЕР_2 , яка відкрита на ОСОБА_4 , на картку АТ КБ «Приватбанку» № НОМЕР_3 , яка відкрита на ОСОБА_7 , та знаходилась у його користуванні. Таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, використовуючивисокі інформаційні технології і телекомунікаційні мережі, викрав із вищевказаної банківської картки грошові кошти в сумі 1 000 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю і показав, що 10.01.2019 р. близько 23 год. зустрівся біля магазину «Теремок» з потерпілим та його другом. Під час спілкування попросив у ОСОБА_4 його мобільний телефон, щоб через Інтернет зробити ставки на спорт. Він телефон дав, зробив декілька ставок, а потім ОСОБА_4 попросив телефон повернути, бо залишилося мало зарядки. Телефон повернув і помітив, що потерпілий зайшов у свій кабінет у «Приват 24». Мотивуючи тим, що йому необхідно подивитися, чи не виграли його ставки, попросив у ОСОБА_4 телефон ще раз, а коли він його дав, скориставшись тим, що ОСОБА_4 не закрив додаток «Приват 24», переказав з банківського рахунку потерпілого на банківський рахунок своєї сестри грошові кошти у розмірі 1000 грн., після чого повернув телефон потерпілому. У вчиненому щиро кається. Завдану злочином шкоду потерпілому відшкодував. Заперечень по кваліфікацій його дій органом досудового розслідування не має.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 показав, що 10.01.2019 р. близько 23 год. зустрівся з ОСОБА_6 біля магазину «Теремок». Останній попросив у нього мобільний телефон, щоб пограти у ігри. Дав йому телефон, він деякий час ним користувався, а потім попросив телефон повернути, бо залишалося мало зарядки. ОСОБА_6 телефон повернув. Він відкрив свій мобільний додаток «Приват24», щоб подивитися залишок коштів на рахунку, оскільки до цього робив покупки у магазині. Потім ОСОБА_8 ще раз просив дати йому телефон, по власній неуважності вказаний мобільний додаток не закрив та передав телефон ОСОБА_8 . Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_8 мобільний телефон повернув. Пізніше дізнався, що з його банківського рахунку зникли кошти. Гроші ОСОБА_6 йому повернув, просить не позбавляти обвинуваченого волі.

Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Таким чином, факт вчинення злочину ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в суді, а його дії органом досудового слідства, вірно кваліфіковані по ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують його покарання, особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, при судовому розгляді справи не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі ч.1 ст.66 КК України відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не має легальних джерел доходів, має постійне місце проживання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р.).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Врахувавши обставини справи, особу обвинуваченого, дані досудової доповіді органу пробації, згідно з якою виправлення ОСОБА_6 можливо без позбавлення чи обмеження волі, добровільне відшкодування обвинуваченим завданого злочином збитку та приймаючи до уваги думку неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_5 , які просять не позбавляти обвинуваченого волі, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливо без ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 367- 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляцію в Дніпровський апеляційний суд через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1