Справа № 161/7425/16-к Провадження №11-кп/802/53/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, з професійно-технічною освітою, неодружений, раніше судимий, востаннє 03.02.2016 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, засуджений
за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2016р., з розрахунку, що згідно ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці 10 днів.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з 19 травня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме з 19 травня 2016 року до вступу даного вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 15 травня 2016 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у парку імені Лесі Українки по вул.Глушець в місті Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою викрадення чужого майна, скориставшись неуважністю ОСОБА_9 , повторно, таємно викрав його речі, які знаходилися на землі біля потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Sony Xperia M4 Aqua E2303» імей: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 4505 гривень, в силіконовому чохлі, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 96 гривень, з картою пам`яті «Watson» об`ємом 16 Гб, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 162 гривні, з сім картою оператора Vodafone НОМЕР_2 вартістю 50 гривень, на рахунку якої було 40 гривень, портмоне марки «Always Wild», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №285 від 25.05.2016 становить 196 гривень, де були грошові кошти в сумі 5 000 гривень, 45 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1297 гривень 30 копійок, 1000 польських злотих, що згідно офіційного курсу НБУ становить 6523 гривень 41 копійка, посвідчення водія № НОМЕР_3 та паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_9 , картку mBank № НОМЕР_4 , картку mBank № НОМЕР_5 виданих на ім`я громадянина Республіки Польща ОСОБА_9 , пластикову сім-картку оператора Vodafone НОМЕР_2 , три дисконтні картки: Bytom Klub, Orlen Program, Fachowiec Clubcard, 4 фотографії, які матеріальної цінності не становлять, чим завдав ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 17 869 гривень 71 копійка.
Окрім того, ОСОБА_8 , 21.04.2016 року близько 22 години, перебуваючи неподалік продуктового магазину «Хрещатик», що знаходиться по вулиці Тарасовій в селі Милуші Луцького району умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав в ОСОБА_11 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та спала, дві золоті сережки вартістю 961, 81 грн. і обручку вартістю 1301,96 грн., чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 263 гривень 77 копійок.
Він же, 13.05.2016 року, близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав коня (кобилу) темно-каштанової масті та кінного воза, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 5 833 гривні.
Також, ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 15 березня 2016 року, приблизно о 14.30год., знаходячись поблизу кафе «Верес», що в м.Луцьку, по вул.Замкова площа, 1, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, повторно відкрито викрав дорожню сумку, належну ОСОБА_13 , вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №152 від 21.04.2016 становить 150 гривень, в якій знаходились наступні речі: курячі яйця в кількості 20 штук, скляна банка із щавлем, обємом 0,5 л., пакет із салом, вагою 1 кг, пакет із мукою, вагою 1 кг, пакет із глиною, вагою 1,5 кг, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також металошукач моделі «ФМ-1», вартістю 1500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1650 гривень. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто за ч.2 ст.186 КК України.
У вироку зазначено, що оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, було вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 .
З огляду на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України слід виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності щодо обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, вирок суду немотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та відхилені без належного спростування. Вважає, що органами досудового слідства здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, за який тому було повідомлено про підозру. Окрім того, вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити наступне покарання: за ч.2 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити покарання, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, 6 років позбавлення волі; а остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України - 6 років 10 днів позбавлення волі.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обранні виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, пом`якшуючу обставину - щире каяття, а також наявність постійного місця проживання, його молодий вік, характеристику за місцем проживання. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а скаргу обвинуваченого заперечив, захисника та обвинуваченого, які заперечили скаргу прокурора та просили вирок суду першої інстанції змінити, задовольнивши при цьому скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфіковано його дії, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

Також судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_8 за злочин, передбачений ч. 2 ст.186 КК України. Такий висновок був зроблений за наслідками дослідження та аналізу зібраних у встановленому законом порядку доказів, оскільки сторона обвинувачення не довела його винуватість поза розумним сумнівом, а усі сумніви у доведеності вини обвинуваченого мають бути витлумачені на його користь.
Так відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачувався в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_8 обґрунтовувалась стороною обвинувачення показаннями потерпілого, свідків та письмовими і речовими доказами.

Однак, виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 кожен, зокрема, не підтвердили суду причетність ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення.

Так потерпілий ОСОБА_13 підтвердив факт викрадення у нього сумки, вказавши, що після відпочинку у барі «Верес», що в місті Луцьку, в районі старого ринку, та вживання алкогольних напоїв, вийшовши на вулицю ОСОБА_8 запропонував йому допомогти нести його сумку, на що він погодився. ОСОБА_8 спочатку ніс сумку, однак згодом почав з нею втікати. Він почав його наздоганяти, але обвинувачений втік.
Разом з тим обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечив свою причетність до грабежу, вказав що сумку фактично з його рук викрав свідок ОСОБА_14 . Дані показання в суді підтвердив безпосередньо допитаний і сам ОСОБА_14 , який показав, що дійсно втік з сумкою потерпілого ОСОБА_13 .

Свідки обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не бачили безпосередньо моменту викрадення сумки потерпілого, а тому їх показання суд вірно не прийняв до уваги.

Інші докази, які були надані стороною обвинувачення та досліджені судом, також не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в якому він обвинувачується.

Так суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що:

- протокол огляду місця події від 15.03.2016, з якого вбачається, що ОСОБА_8 добровільно надав для вилучення працівникам поліції предмет злочину -сумку із продуктами харчування та металошукачем;

- висновок експерта № 152 від 21.04.2016, згідно якого вартість дорожньої сумки станом на 15.03.2016 становить 150 грн. 00 коп.;

не доводять винуватість ОСОБА_8 , оскільки даний протокол огляду не спростовує версії сторони захисту про те, що ОСОБА_14 передав ОСОБА_8 сумку після її викрадення, про що останні двоє підтвердили у своїх показаннях.

Твердження прокурора те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 , так як вони є суперечливими між собою, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони дали однакові показання в частині обставин, які передували вчиненню злочину, а також того, що крадіжку майна в потерпілого ОСОБА_13 , а саме сумки, вчинив ОСОБА_14 , та що останній віддав згодом сумку обвинуваченому.

Крім того обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що у березні 2016 року (точної дати не пам`ятає) він, перебуваючи на старому ринку у місті Луцьку, зустрів знайомого ОСОБА_14 та вони разом пішли в бар «Верес», де зустріли ще трьох чоловіків, серед яких був ОСОБА_13 з якими вони вживали алкогольні напої. Після того як вони всі разом виходили з закладу, ОСОБА_13 попросив його допомогти нести сумку, на що він погодився та, взявши її, пішов. Однак в цей час ОСОБА_14 вирвав у нього з рук сумку та побіг вперед, а він побіг за ним. Зазначив, що коли наздогнав ОСОБА_14 , останній попросив забрати сумку до себе, на що він погодився, та зберігав її у себе на роботі. Ствердив, що сумку він переносив, однак не викрадав, оскільки це зробив ОСОБА_14 .
Дані показання в суді підтвердив безпосередньо допитаний і сам ОСОБА_14 , який зазначив, що дійсно втік з сумкою потерпілого ОСОБА_13 та пізніше віддав цю сумку ОСОБА_8 на зберігання.

Дані показання стороною обвинувачення не спростовані належними та допустимими доказами, а тому суд підставно вважав, що дані показання відповідають дійсності, є послідовними, узгодженими між собою.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_8 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , а тому його слід виправдати за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

Що стосується доводів обвинуваченого та прокурора про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, то вони не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, не працює, характеризується без посилання на негативні риси, а також те, що потерпілі не наполягають на його суворому покаранні, однак раніше судимий, вину визнав частково, в короткий проміжок часу після засудження за умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.
До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання суд врахував усі ті обставини, на які вказано в поданих апеляційних скаргах.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, а також те, що сторонами, ні в апеляційних скаргах, ні в судовому засіданні не наведено жодних доводів, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості або тяжкості, колегія суддів приходить до висновку, що суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_8 покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Законних підстав для зміни чи скасування вироку по викладених в апеляційних скаргах доводах обвинуваченого та прокурора, тобто застосування щодо ОСОБА_8 положень ст.ст. 69, 75 КК України чи призначення йому більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження всіх матеріалів, представлених у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого без задоволення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді