Справа № 314/4019/18
Провадження № 1-в/314/1228/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

представника колонії ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дровбишеве, Краснолиманського району, Донецької області, громадянина України, освіта неповна середня, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого: 24.11.2014 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням на 3 роки.

По даній справі засудженого: 30.06.2016 року раснолиманським міським судом Донецької області за ст.185 ч.3, ст. 71 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.06.2016 року по 25.10.2016 року та з 03.10.2017 року по 30.11.2017 року з розрахунку : один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 30.06.2016 року Кінець строку: 08.01.2020 року

Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

В С Т А Н О В И В :

До Вільнянського районного суду від засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_4 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.

Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що у засудженого є непогашене стягнення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_4 з 06.02.2017 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)».
За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 3 заохочення.

Працевлаштований у цеху №3 різноробочим ,до праці ставиться посередньо.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установу ставиться безвідповідально.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.

Посередньо ставиться до виконання робіт із благоустрою установи.

Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не ере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.

Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня відвідує бібліотеку.

Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» засуджений ОСОБА_4 протягом всього часу відбування покарання 2017-2018 роки працевлаштований лише протягом останніх 8 місяців 2018 року, тобто безпосередньо перед настанням пільги на умовно - дострокове звільнення, протягом 2017 року засуджений не працював.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 не довів своє виправлення, оскільки протягом 2017 та початку 2018 років не працював, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватись на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенні до праці за весь період знаходження у виправних установах.

У відповідності до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуванння можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбуванння певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуванння покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення подання Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскарженна до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

18.12.2018