АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 січня 2019 року-

в с т а н о в и л а :

Вироком Уманського міськрайонного суду суду Черкаської області від 03.02.2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді - 3 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_9 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2015 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено до відбування покарання 3 роки 8 місяців позбавлення волі.

Початок строку 25 квітня 2016 року.

Кінець строку 25 грудня 2019 року.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-достракове звільнення від подальшого відбування покарання, просить врахувати стан його здоров`я, яке погіршилося за час відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 січня 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено, з тих підстав, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого порушує питання про скасування ухвали районного суду. Просить постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. При цьому зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення та перевиховання. Крім того, ОСОБА_9 відбув 2/3 частини покарання та не є суспільно-небезпечною особою, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

З характеристики засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній неодноразово судимий, а саме:

1) 15.10.2001 року Уманським міським судом Черкаської області за ст. 185 ч.3 КК України до 03 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 рік.

2) 02.09.2010 року Тальнівським районним судом Черкаської області за ст. 307 ч.2 КК України до 05 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки. Звільнений 27.09.2012 року по відбуттю строку покарання.

3) 02.12.2014 року Уманським міським судом Черкаської області за ст. 309 ч.1 КК України до 01 року 06 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 рік 06 місяців.

4) 19.08.2015 р. Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. 315 ч.1 КК України до 01 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України приєднано покарання за вироком Уманського міського суду Черкаської області від 02.12.204 р. і до відбуття 02 роки 06 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки.

03.02.2016 р. Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ст. 263 ч. 1, 185 ч. 3, 15 ч.2 ст.185 ч.2 ст.185 ч.2 ст. 303 ч.2 ст.317 ч.1, 70 ч.1 КК України до 03 років 02 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2015 р. у вигляді 06 місяців позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття 03 роки 08 місяців позбавлення волі.

Під час утримання в СІЗО м. Черкаси порушень вимог встановленого порядку утримання не допускав. До праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

В Черкаській виправній колонії № 62 відбував покарання з 06.06.2016 р. За час перебування в установі характеризується посередньо. Допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мав 4 стягнення, які на даний час погашено у встановленому законом порядку. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, але належні висновки робить для себе не завжди.

В період з 10.08.2017 р. по 11.10.2017 р. вибував з установи до лікувального закладу при ВК № 73 Житомирської області. Стягнень та заохочень не отримував.

З червня 2016 р. по липень 2017 року був працевлаштований на виробництві установи, а саме на швейній дільниці. До праці ставився задовільно, змінне завдання виконував. Працював з корисливих для себе мотивів. За підсумками праці отримав 2 заохочення наданих правами начальника установи. На даний час не працевлаштований за відсутності бажання працювати. Участі в роботах з благоустрою відділення та установи в цілому не приймає.

В 2017 році закінчив програму навчання в навчальному центрі при установі та здобув професію «електромонтажник з освітлення та освітлювальних мереж Ш розряду».

26.10.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання щодо можливості застосування ст.101 КВК України (переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації), але за рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено так як засуджений ОСОБА_8 не стає на шлях виправлення.

27.02.2018 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого ст. 82 КК України (заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням), але рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено так як він не став на шлях виправлення.

30.10.2018 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання), але рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено так як він своєю поведінкою не довів своє виправлення. Провину в скоєному злочині визнає повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів крім іншого, враховує обставини наведені в характеристиці на засудженого ОСОБА_8 , а саме 30.10.2018 року на засіданні адміністративної комісії розглядалось питання застосування до засудженого ст. 81 КК України, проте було відмовлено через те, що ОСОБА_8 «не довів своє виправлення».

Також, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

Доводи захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про те, що його підзахисний не працевлаштований через проходження курсу терапії, є безпідставним, оскільки після проходження лікування, а саме після 11.10.2017 року за наявності бажання він міг би бути залучений до праці, крім того, жодних медичних заборон щодо працевлаштування в матеріалах справи не міститься.

Докази, які б свідчили про неможливість перебування засудженого ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі, в матеріалах справи відсутні.

У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно вивчив дані про особу засудженого ОСОБА_8 та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 січня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :