Ухвала
іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 473/2734/18

провадження № 51-1096 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргоюзасудженого ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001226, щодо нього,
в с т а н о в и в:
За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: ( АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 1510,31 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Як установив суд, 29 червня 2018 року о 14:30 ОСОБА_4 за обставин, детально викладених у вироку, на майданчику для паркування транспортних засобів, який розташований на вул. Чубчика під час конфлікту з ОСОБА_5 завдав йому ударів правою рукою, заподіявши цим легких тілесних ушкоджень,що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку та ухвали щодо нього і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що судове слідство проведено неповно та з обвинувальним ухилом, судові рішення ухвалено незаконно, без урахування всіх обставин справи, а висновки судів про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, не ґрунтуються на досліджених під час судового розгляду доказах. Також указує на неправильне, на його думку, вирішення цивільного позову потерпілого.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.

У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує по суті достовірність фактичних даних, зафіксованих на відеозаписі камерою відеоспостереження, тоді як їх перевірки в силу закону (статті 433, 438 КПК) до повноважень суду касаційної інстанції не віднесено.

Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_4 і з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої засуджений, не оспорюючи факту події злочину, заперечував завдання потерпілому ударів.
Суд, перевіривши висунуту ОСОБА_4 на свій захист версію, переконливо з посиланням на зібрані у справі докази спростував її у вироку.
Так, за змістом цього рішення, висновку про винуватість засудженого у вчиненні суспільно небезпечного діяння проти здоров`я особи суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; висновків проведеної судової медичної експертизи від 03 липня 2018 року № 299, зміст яких детально відображено у вироку; фактичних даних, зафіксованих на відеозаписі з камери зовнішнього спостереження на місці події, під час якої 29 червня 2018 року ОСОБА_4 умисно завдавав удари потерпілому ОСОБА_5 .
Дослідивши показання учасників кримінального провадження, наведені документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони у силу ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, у касаційній скарзі не міститься.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дало суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 125 КК.

Доводи скаржника про неправильне вирішення цивільного позову потерпілого колегія суддів також вважає безпідставними.
Як убачається з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду, рішення суду першої інстанції щодо відшкодування шкоди за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 прийнято судом з урахуванням вимог статей 128, 129 КПК та положень ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та ґрунтується на наявних у матеріалах кримінального провадження документах, що підтверджують заподіяння шкоди.

Цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди із засудженого на користь потерпілого вирішено на підставі ст. 1167 ЦК та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, доводи засудженого ОСОБА_4 про незаконність його засудження та необґрунтованість сум, стягнутих з нього у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції перевірив, належним чином розглянув і вмотивовано спростував з посиланням на матеріали кримінального провадження, а подану апеляційну скаргу обґрунтовано залишив без задоволення, зазначивши відповідні правові підстави. Рішення апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі засудженого не наведено прийнятних і достатніх аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при здобутті й оцінці доказів, а також при здійсненні судового та апеляційного провадження, а відтак, необхідності перевірки матеріалів справи.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 січня 2019 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва