Справа № 297/667/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2019 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 08.11.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області заходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 08.11.2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання протоколу обшуку від 16 листопада 2017 року та відео, що міститься на флеш носії, надане прокурором під час судового розгляду кримінального провадження, недопустимими доказами, мотивуючи таке тим, що флеш носій був переданий прокурором в судовому засіданні в ході судового розгляду кримінального провадження, і такий не був їм відкритим під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Крім того, протокол обшуку, який проведений 16 листопада 2017 року за місцем проживання ОСОБА_6 проведений з порушенням вимог КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими, вважаючи таке безпідставним, та пояснив, що флеш носій, який просить захисник визнати недопустимим доказом був наданий прокурором під час судового розгляду кримінального провадження, оскільки у зв"язку із пошкодженням самого флеш носія, прокурору було передано дублікат такого. Крім того, ствердив, що обшук, який проводився за місцем проживання ОСОБА_5 16 листопада 2017 року проведений з додержанням вимог КПК.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив його задоволити.

Заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Зокрема, ст. 87 КПК України передбачено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Суд вважає, що стороною кримінального провадження не було доведено очевидну недопустимість доказу.

Крім того, суд враховує, що згідно вимог ст. 89 КПК України, суд вправі вирішити питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним вирішити питання щодо допустимості вищевказаного доказу, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, під час його оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 87, 94, 371- 372 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання протоколу обшуку від 16 листопада 2017 року та відео, що міститься на флеш носії недопустимими доказами відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7