Номер провадження: 11-кп/785/124/18
Номер справи місцевого суду: 496/2715/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 07.09.2017 року в кримінальному провадженні №0000507 від 20.06.2017 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Кемеровської області, Кемеровського району, с. Григорівка, Російської Федерації, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 16.09.1983 р. Приморським районним судом м. Одеси за ст.214 ч.1, 140 ч.2, 42 КК України, до 3 років позбавлення волі, 17.09.1984 р. звільнений умовно, невідбутий строк: 1 рік 10 місяців 16 днів;
- 28.10.1987 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ст.140 ч.3 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, додаткова міра: конфіскація майна. 25.03.1991 р. звільнений по відбуттю покарання;
- 09.09.1991 р. Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ст. 140 ч.2 КК України, до 3 років позбавлення волі, 21.06.1994 р. звільнений по відбуттю покарання;
- 30.10.1995 р. Котовським міським судом Одеської області за ст. 140 ч.3 КК України, до 4 років позбавлення волі, додаткова міра: конфіскація майна. 03.02.1999 р. звільнений по відбуттю покарання.
- 22.06.2000 p. Білгород-Дністровським районним судом Одеської області, за ст. 196-1 ч.1 КК України, до 1 року позбавлення волі,
- 15.02.2001 р. Білгород-Дністровським районним судом Одеської області, за ст. 140 ч.4, 82 ч.4, 89 ч1, 42 КК України до 7 років позбавлення волі, додаткова міра: конфіскація майна, 04.05.2006 р. звільнений по відбуттю покарання, ухвалою Тростянецького місцевого суду Вінницької області від 13.11.2001 р. вирок Білгород-Дністровським районним судом Одеської області від 15.02.2001 р. був приведений до відповідності до ККУ 05.04.2001 р.,
- 06.11.2007 р. Білгород-Дністровським районним судом Одеської області, за ст. 185 ч.2 КК України, до 2 років позбавлення волі, 04.08.2009 р. звільнений по відбуттю покарання.
- 15.02.2010 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України, до 2 років позбавлення волі, 16.09.2011 р. звільнений по відбуттю покарання;
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою залишений без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту його затримання, а саме з 21.06.2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вироком вирішено питання про речові докази та скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, 17.06.2017 року, близько 07:00 год., маючи на меті незаконне заволодіння чужим транспортним засобом, проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив мопед марки «Suzuki lets II», вартістю 8000 гривень, що стояв біля подвір`я вказаного вище будинку, який належить ОСОБА_9 , далі, ОСОБА_8 , всупереч волі власника мопеду, діючи з корисливих мотивів, переконавшись в таємності своїх дій, підійшов до території подвір`я будинку АДРЕСА_2 , та не заводячи вказаний мопед, шляхом штовхання відкотив та сховав у кущі з метою подальшої реалізації, тим самим зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 8000 гривень.
Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не заперечуючи доведеність його вини у вчиненні злочину та не оспорюючи фактичні обставини справи посилається на суворість призначеного йому покарання, та просив пом`якшити призначене покарання. В суді апеляційної інстанції обвинувачений уточнив вимоги своєї скарги та просив пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування положень ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Учасники судового розгляду не заявляли клопотань про дослідження будь-яких доказів та матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, вимоги якої були уточнені обвинуваченим та його захисником в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами. Ці обставини обвинуваченим не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття, а також відсутність обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 . Суд також врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, судимості не зняті і не погашені. З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальний строк покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.289 КК України.

З урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого апеляційний суд визнає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена, після відбуття реального покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив та знову, після звільнення з місць позбавлення волі, скоїв умисний корисливий злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України є тяжким. Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, беззаперечно свідчать про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, а також про те, що він становить підвищену суспільну небезпеку для суспільства.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, що свідчить про те, що призначене покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни вироку.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання шляхом застосування положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 07.09.2017 року в кримінальному провадженні №0000507 від 20.06.2017 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4