№ 317/3286/18
№ 1-кп/317/409/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Оріхівським районним судом Запорізької області кримінальне провадженні № 0000804 у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоне, Вільнянського району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16 червня 2018 року приблизно о 14 годині 45 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем DAF LF 45.220, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , здійснював виїзд на проїжджу частину автодороги двостороннього руху «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь» з боку села Відрадного, Запорізького району Запорізької області.
В той же час про проїжджій частині автодороги «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь» в напрямку м. Дніпро зліва-направо по ходу автомобіля DAF LF 45.220 рухався автомобіль DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, реєстраційний номер: НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 та з пасажирами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Під час руху на 465 км. вказаної автодороги на ділянці поблизу с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області, водій ОСОБА_7 перед зміною напрямку руху ліворуч при виконанні маневру розвороту та продовження подальшого руху в напрямку м. Запоріжжя, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху автомобіля DAF LF 45.220, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ліворуч, виїхав на проїжджу частину вказаної автодороги, де скоїв зіткнення з автомобілем DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, реєстраційний номер: НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 .
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху України.
Внаслідок скоєної обвинуваченим ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля DAEWOO-FSO LANOS TF69Y ОСОБА_4 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, а пасажиру автомобіля DAEWOO-FSO LANOS TF69Y ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Потерпілим ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на його користь 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що 16 червня 2018 року приблизно о 14 годині 45 хвилин він керував автомобілем DAF.
При виїзді зі вторинної автодороги на автодорогу «Бориспіль-Маріуполь» в районі населеного пункту Лукашеве, він спочатку зупинився та пропустив декілька автомобілів, що їхали вказаною автодорогою зі сторони міста Дніпро.
Коли автомобілі проїхали він, подумавши, що дорога вільна, почав маневр розвороту та майже одразу відчув удар від зіткнення автомобілів. Зазначив, що не переконався у відсутності перешкод на автодорозі з іншого боку, оскільки думав, що там чисто.
Після зіткнення він вийшов з автомобіля та викликав поліцію і швидку допомогу.
У скоєному щиро розкаюється. Всі обставини, викладені в обвинувальному акті визнає беззаперечно та у повному обсязі.
Цивільні позови обвинувачений ОСОБА_7 визнав частково на суму 1000 гривень за позовом ОСОБА_5 та на суму 2000 гривень за позовом ОСОБА_4 , зазначивши, що хоча він і усвідомлює сам факт завдання потерпілим моральної шкоди внаслідок ДТП, однак вважає суму відшкодування занадто високою та непід`ємною для нього з урахуванням відсутності у нього стабільного доходу.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення та сторона захисту не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, судом було прийняте рішення щодо недоцільності дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються й у суду не виникли сумніви у добровільності позиції сторін кримінального провадження, та про проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасникам судового провадження, при цьому, роз`яснено положення зазначеної норми КПК України та обмеження при апеляційному оскарженні вироку, постановленого за результатами судового розгляду кримінального провадження, що проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він під час керування транспортним засобом допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілим середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст.ст. 12, 24 КК України відноситься до необережних тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує: щире каяття у скоєному та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд не вбачає.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить з того, що останній повністю визнав свою провину у скоєнні злочину, проявив щире каяття, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

За таких обставин, враховуючи особу винного та для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий. Будь-яких відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення в сфера безпеки дорожнього руху в матеріалах справи не міститься. ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу.

За таких обставин застосування до ОСОБА_7 додаткового факультативного покарання, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, на думку суду, може погіршити ОСОБА_7 можливості для подальшого працевлаштування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає недоцільним застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами відносно ОСОБА_7 .

Стосовно цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 грошових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було завдано тілесних ушкоджень, рівно як і факт вини в цій ДТП обвинуваченого ОСОБА_7 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та самим обвинуваченим не заперечується.

На думку суду, оскільки позовні вимоги стосуються відшкодування моральної шкоди і не стосуються матеріальної шкоди та враховуючи детальний опис в обвинувальному акті тілесних ушкоджень, завданих внаслідок ДТП потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд вважає необґрунтованим посилання захисника обвинуваченого, висловлене під час судових дебатів, на відсутність будь-яких медичних документів, поданих потерпілими на підтвердження позовних вимог та наявності тілесних ушкоджень.

Доводи, зазначені потерпілими в їх позовних заявах стосовно наявності моральних страждань внаслідок скоєної з вини ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди, на думку суду в повній мірі підтверджені як обставинами, викладеними в обвинувальному акті та визнаними обвинуваченим, так і поясненнями потерпілих, наданими під час судових дебатів.

Так, потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що внаслідок ДТП, яким їй було завдано тяжких тілесних ушкоджень, вона протягом певного часу лікувалась, їй було проведено операцію з видалення селезінки, що підтверджено викладом обставин обвинувального акту, визнаних обвинуваченим.

Її чоловік, який під час ДТП був за кермом їх автомобіля DAEWOO через пошкодження цього автомобіля втратив роботу, на користь чого свідчить наявність накладеного під час досудового слідства арешту на автомобіль, який до зняття цього арешту (22 січня 2019 року) перебував на зберіганні в органі досудового розслідування. Це в достатній мірі підтверджує неможливість для сім`ї потерпілої ОСОБА_4 користуватись вказаним автомобілем.
Потерпілий ОСОБА_5 в судових дебатах зазначив про проблеми з правою рукою, які з`явились після ДТП 16 червня 2018 року. Вказане повністю узгоджується з наявністю у нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості у вигляді закритого переламу великого бугорка правої плечової кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів (судово-медична експертиза від 09 серпня 2018 року), що знайшло своє відображення безпосередньо в обвинувальному акті та беззаперечно визнано обвинуваченим, оскільки під час судового розгляду ним не ставились під сумнів ані тілесні ушкодження потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ані обставини, за яких їм були завдані ці ушкодження.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На думку суду, завдання внаслідок ДТП, яке відбулось 16 червня 2018 року, потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 моральної шкоди охоплюється пунктами 1 та 2 вказаної норми, оскільки потерпілим було однозначно завдано фізичний біль та пов`язані з ним страждання внаслідок протиправної поведінки відносно них (скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

В той же час, суд зважує і на пояснення обвинуваченого та його захисника щодо співмірності заявленої потерпілими до відшкодування суми моральної шкоди, її дійсному розміру.

Враховуючи викладене та зважаючи на позиції усіх учасників судового провадження, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , визначається судом з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у сумі 6864,00 грн. підлягають стягненню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави, оскільки залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 суд за власною ініціативою не обирає.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведені експертизи в сумі 6864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 00 копійок.

Речові докази: автомобілі DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, реєстраційний номер: НОМЕР_2 та DAF LF 45.220, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання власникам залишити в користуванні власників: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1