Номер провадження: 11-кп/785/992/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року по кримінальному провадженню №0003999 від 01.10.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеса, громадянку України, з середньою освітою, не заміжню, не працевлаштовану, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 654 гривень 82 копійки.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів, -

за участю:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,-

встановив:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що 01 жовтня 2017 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в коридорі другого поверху приміщення гуртожитку, розташованого по вул. Героїв Крут, 23 в м. Одесі, у ході конфлікту з ОСОБА_8 , який розпочався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей щодо життя та здоров`я людини, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи злочинний умисел направлений на нанесення небезпечних для життя тілесних ушкоджень, підбігла до останнього та нанесла йому один удар в область грудної клітки справа, чим спричинила ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

2. Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить зазначений вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через свою суворість, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при вирішенні цивільного позову, призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробувальним терміном у 3 роки. Зменшити суму стягнення матеріальної та моральної шкоди до 15 тисяч гривень.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при ухвалені вироку не повністю враховано характеризуючі обвинувачену дані: раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, а також пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що районним судом визнано обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, але не було враховано, що саме поведінка потерпілого передувала злочину. В порушення вимог ч. 4 ст. 128, ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви потерпілого про відшкодування моральної шкоди не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім цього, обґрунтовуючи вимоги щодо матеріальних збитків потерпілим надано копії фіскальних чеків, а не оригінали; лише частина зазначених в чеках ліків підтверджується листами призначень лікаря; декілька чеків повторюються; один чек датований до вказаних подій.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника і обвинуваченої, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора і потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок районного суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод
Стаття 6. Право на справедливий суд

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

4.2. Кримінальний кодекс України

Стаття 50. Поняття покарання та його мета

1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Стаття 65. Загальні засади призначення покарання

1. Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.3. Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 2. Завдання кримінального провадження

1. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення

1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 404. Межі перегляду судом апеляційної інстанції

1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

4. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

5. Позиція апеляційного суду
5.1. Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції
Розгляд справи судом першої проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яких процесуальних порушень застосування судом вказаних вимог закону, апеляційним судом не встановлено (а. с. 56-59, 123-125).

Доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність його кваліфікації не оспорюється, а тому в апеляційного суду відсутні підстави досліджувати докази по справі, які досліджені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

5.2. Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Під час розгляду справи суд встановив щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , а обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував першу судимість, дані, які характеризують особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, характер вчиненого злочину в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням ножа та з спричиненням небезпечних для життя тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що обвинувачена в повній мірі не усвідомила тяжкість вчиненого злочину та наслідки, які настали, так як хоча ОСОБА_6 і розкаялась у вчиненому, однак попросила пробачення у потерпілого тільки після того як прокурор в судових дебатах висловився за призначення їй покарання у виді позбавлення волі, крім цього, хоча потерпілим і було підтверджено витрати на лікування, цивільний позов обвинувачена визнала частково, а спричинену моральну шкоду не визнала взагалі, що свідчить про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої від покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а також для застосування вимог ст. 69 КК України.

На підставі вищевикладених доказів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 можливе лише за умови її ізоляції від суспільства, та правильно призначив покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме поведінка потерпілого передувала злочину, апеляційний суд вважає безпідставними, так як згідно аудіозпису та журналу судового засідання від 22.01.2018 року, допитана в якості обвинуваченої ОСОБА_6 пояснила, що дійсно між нею та потерпілим спочатку був конфлікт на побутовому ґрунті, але потерпілий хотів її заспокоїти. Після того як потерпілий вийшов з приміщення кухні, де відбувався сам конфлікт, обвинувачена на кухонному столі побачила ніж, схопила його, вибігла в коридор, де наздогнала потерпілого та, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, нанесла йому один удар в область грудної клітки (а. с. 55-59).

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що раніше між ним та обвинуваченою ніяких конфліктів не було, просив вирок районного суду залишити без змін, так як він проживає в одному гуртожитку з обвинуваченою, після скоєного ОСОБА_6 злочину, потерпілий боїться за своє здоров`я та здоров`я своїх рідних.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що поведінка потерпілого не передувала злочину, а обвинувачена ОСОБА_6 умисно спричинила потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, зазначені обставини обвинувачена повністю визнала в суді першої інстанції, в зв`язку з чим судовий розгляд було проведено у спрощеному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вказані обставини повністю враховані судом першої інстанції під час призначення обвинуваченій покарання, будь-які клопотання про дослідження доказів в апеляційному суді ні обвинувачена, ні її захисник не заявляли, в зв`язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання не встановлено.

5.3. Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що районним судом безпідставно задоволено цивільний позов потерпілого в сумі 50 654, 82 гривень.

Згідно вироку районного суду, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі на загальну суму 50 654,82 гривень, виходячи із наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченої та спричиненою шкодою, а також із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд враховуючи наступне.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні надав відповідні документи, що підтверджують витрати, пов`язані з лікуванням в сумі 30 654,82 гривень, які були досліджені в суді першої інстанції та рішення щодо яких обґрунтовано і вмотивовано у вироку.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченої суми компенсації за понесену моральну шкоду, районний суд керувався положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 зазнав фізичних та душевних страждань, переніс операційне втручання та вимушений був в подальшому докладати зусиль по відновленню здоров`я, а також був позбавлений можливості здійснювати повноцінну життєдіяльність, що підтверджується також, долученими до матеріалів справи письмовими доказами, дослідженими повно та об`єктивно в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовної заяви потерпілого про відшкодування моральної шкоди не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Частинами 1, 4, 5 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підстави для сплати судового збору потерпілим за подачу цивільного позову в рамках кримінального провадження, відсутні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження цивільний позов потерпілого досліджувався в суді першої інстанції повністю. Будь-яких зауважень, клопотань під час судового розгляду справи в суді першої інстанції зі сторони захисту не надходило, в зв`язку з чим, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї винуватості в інкримінованому їй злочині, районний суд під час розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_6 обмежився вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційному суді стороною захисту не заявлено жодних клопотань або заяв щодо дослідження будь-яких доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, а обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що бажає виплачувати позовні вимоги, заявлені потерпілим, в повному обсязі, в зв`язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку в частині цивільного позову.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційних вимог
Апеляційний суд вважає, що доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо необхідності пом`якшення призначеного судом покарання, шляхом застосування до обвинуваченої вимог ст. 75 КК України, а також зменшення розміру цивільного позову, який підлягає задоволенню, є безпідставними, оскільки обвинувачена та її захисник не навели суду переконливих доказів на підтвердження необхідності задоволення апеляційних вимог. Інших доводів, які б не були враховані судом першої інстанції, апеляційному суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року щодо ОСОБА_6 , засудженої за ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4