Ухвала
Іменем України
27 листопада 2018 року
м. Київ
справа №2121/1-374/2011
провадження №51-2627зп18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 травня 2018 року в порядку, передбаченому Главою 33 КПК України,
встановив:
За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 січня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за:

- ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього належного йому майна;

- п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 червня 2013 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду ухвалою від 23 травня 2018 року залишив касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення, а оскаржувані вирок районного суду Херсонської області від 14 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 червня 2013 року щодо нього без зміни.
До Верховного Суду надійшла заява захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 травня 2018 року в порядку, передбаченому статтями 444, 445 КПК України Глави 33 цього Кодексу (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII).

У цій заяві захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 28 травня 2018 року та призначити новий розгляд справи в суді касаційної інстанції.
Проте вказана заява не може бути предметом розгляду Верховного Суду на таких підставах.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі Закон).
Цим Законом внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та виключено з його тексту Главу 33.
Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Однак такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності зазначеним Законом, оскільки згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинним на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто на час звернення захисника ОСОБА_4 із заявою відсутні процесуальний порядок і повноваження Верховного Суду щодо її розгляду.
З огляду на викладене заява підлягає поверненню захиснику ОСОБА_4 .
Керуючись п. 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня

2017 року, ч. 1 ст. 5, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Заяву захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 травня 2018 року повернути заявнику.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3