Справа № 405/5937/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018 року року колегія суддів Ленінського районного суду м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001418 від 13.05.2017року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 листопада 2018 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, обвинувачений може ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів. Окрім того, потерпілий та свідки по справі не допитані, що свідчить про існування ризику незаконного впливу обвинуваченим на них.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений, заперечили щодо продовження строку тримання під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що обвинувачений одружений, на утриманні має малолітніх дітей, раніше не судимий. Окрім того, на утриманні обвинуваченого перебувають його батьки, які є пенсіонерами. Жодних ризиків прокурором не доведено. З показань, допитаних потерпілих вбачається, що між ними та ОСОБА_7 мали місце цивільні правовідносини. Факт зібрання органом досудового розслідування всіх доказів по справі виключає можливість знищити, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи. Вважає, що на даний час відпала потреба у застосуванні саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, що даний запобіжний захід є надто суворим, а тому повинен бути змінений на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 судом враховано правові позиції Європейського суду з прав людини та обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Згідно рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України», зазначено, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Разом з тим, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Крім цього, при вирішенні даного питання, судом враховано, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»).

Разом з тим, суд приймає до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Окрім того, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 перебував у розшуку.

При цьому, суд приймає до уваги ту обставину, що по справі не допитані потерпіла та свідки, що вказує про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків з метою зміни їхніх показів на користь обвинуваченого.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, а саме: можливість ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, та незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Суд зазначає, що сімейний стан обвинуваченого, перебування на його утриманні малолітніх дітей та батьків та те, що обвинувачений раніше не судимий, не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного запобіжний захід тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підлягає продовженню строком на 60 днів, тобто до 18 лютого 2019 року, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 177, 178, 194 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 18 лютого 2019 року.
Копію ухвалу направити до ДУ Кропивницький слідчий ізолятор для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8 Льон

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_10 Мягкий