У Х В А Л А
Справа № 126/1118/18

Провадження № 1-кп/126/49/2019

15 березня 2019 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Бершадь обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний Реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 15.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Бершадського районного суду знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.

Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він відповідає вимогам КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, в якому зазначив, що призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту неможливо у зв`язку з істотними порушеннями вимог ч. 2 п.п. 5, 7 ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінальних правопорушень, які, згідно положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, істотно порушені вимоги ст. 290 КПК України, а тому він повинен бути повернутим прокурору за наступних обставин:

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити три складових, а саме, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З метою однакового застосування норм кримінального процесуального закону з цих питань Верховний Суд України, у постанові від 24.11.2016 року у справі №5-328кс16, звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

11.09.2017 року ухвалою Бершадського районного суду обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню вже повертався прокурору з підстав невідповідності його вищезазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

21.02.2018 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін ухвалу Бершадського районного суду від 11.09.2017 року про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невиконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд погодився з доводами суду першої інстанції, що в обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення як того вимагає закон, він не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що орган досудового розслідування, обвинувачуючи ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 364-1 КК України, не вказав з метою якої неправомірної вигоди діяв ОСОБА_5 , склавши, видавши та незаконно підписавши, як директор ТОВ «Теплик-Агро», договір на обробіток, збереження та оренду земельної ділянки історико-культурного призначення загальною площею 24,83 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Теплицького району від 18.12.2013 року та акт прийому-передачі від 18.12.2016. Всупереч яким інтересам юридичної особи діяв, яку істотну шкоду і в якому розмірі це завдало охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або держави чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Відповідно до ст. 533 КПК України - вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних і юридичних осіб, органів державної влади, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Проте, незважаючи на імперативність ухвали апеляційного суду, якою підтверджені висновки суду першої інстанції про відсутність фактичних обставин за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364-1 КК України, прокурором не усунуто недоліків, оскільки обвинувальний акт в цій частині дослівно продубльований (переписаний) з попереднього, який за тих же підстав був повернутий прокурору. Знову ж не вказано, де за яких обставин і в якому місці складалися, видавалися завідомо неправдиві офіційні документи.

Не вказано з метою якої неправомірної вигоди діяв ОСОБА_5 , склавши, видавши та незаконно підписавши, як директор ТОВ «Теплик-Агро», договір на обробіток, збереження та оренду земельної ділянки. Всупереч яким інтересам юридичної особи діяв, яку істотну шкоду і в якому розмірі це завдало охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або держави чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

В обвинувальному акті, при викладені фактичних обставин, зазначено лише те, що шкода в розмірі 101 412,62 грн., завдана внаслідок самовільного зайняття вказаної земельної ділянки, що не є наслідком отримання неправомірної вигоди, а є кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 197-1 КК України, викладеної у її диспозиції.

Проте, у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування водночас, як за самовільне зайняття земельної ділянки, і як неправомірну вигоду, на ОСОБА_5 покладається подвійна відповідальність за спричинення одних і тих же наслідків, а саме заподіяння матеріальної шкоди на суму 101 412,62 грн., як за ч. 2 ст. 197-1 КК, так і за ч. 1 ст. 364-1 КК, що є неприпустимим згідно вимог ч. 3 ст. 2 КК України.

Органом досудового розслідування всупереч ст.ст. 9, 533 КПК України та Постанови ВГС України у справі № 902/17/16 від 25.10.2016 року, якою визнано те, що самовільного зайняття земельної ділянки не було, а тому і відсутня шкода від цих дій, в обвинувальному акті, не вказуючи фактичні обставини, що можуть виключати вину обвинуваченого, незаконно інкримінується заподіяння збитків в розмірі 101 412,62 грн.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 366 КК України, щодо складання та видачі договору оренди ділянки історико-культурного призначення загальною площею 24,83 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Теплицького району від 18.12.2013 року та акт прийому-передачі від 18.12.2016 року та її самовільного зайняття, то в обвинувальному акті взагалі відсутні будь-які фактичні обставини на підставі яких прокурор сформулював обвинувачення, а є лише викладення обставин по кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 364-1 КК України, що унеможливлює стороні захисту належним чином захищатися від пред`явленого обвинувачення.

Не вказано на об`єктивну сторону самовільного зайняття земельної ділянки, а саме, які активні протиправні дії вчинив ОСОБА_5 , оскільки об`єктивна сторона кваліфікованого складу злочину (ч. 2 ст. 197-1 КК України) характеризується лише протиправними активними діями по зайняттю земельної ділянки. Не зазначені положення спеціальних нормативно-правових актів, які були порушені ОСОБА_5 і стали підставою для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 197-1 КК України.

На відсутність самовільного зайняття земельної ділянки з боку ОСОБА_5 свідчить і Постанова ВГС України у справі № 902/17/16 від 25.10.2016 року, якою визнано те, що самовільного зайняття земельної ділянки не було.

Дана постанова набула статусу закону, проте органом досудового розслідування та прокурором на момент вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру 04.11.2016 року та повідомлення про зміну підозри 15.11.2016 року, суттєво порушені вимоги ст. 8 та ч. 2 ст. 9 КПК України, а саме кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, тому прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У зв`язку з чим пред`явлене обвинувачення за ст. 197-1 КК України є не зрозумілим для обвинуваченого та не конкретним.

Щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, не вказані фактичні обставини, які доводять об`єктивну та суб`єктивну сторони інкримінованого злочину, зокрема:

- хто складав зміни до договорів оренди, оскільки в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_5 лише нібито «організував виготовлення у невстановлений спосіб і у невстановленому місці завідомо неправдивих документів», що не є кримінально-караним діянням відповідно до ст. 366 КК України;

- чи це були завідомо неправдиві офіційні документи, чи до офіційних документів внесені неправдиві дані і хто їх вніс, оскільки підпис ОСОБА_5 такого документу не передбачає кримінальну відповідальність;

- чи набули зміни до договорів оренди статусу офіційного документу, відповідно до примітки ст. 358 КК України, на момент подачі їх до державного реєстратора, оскільки статус офіційного документу, договір оренди землі набуває з моменту його реєстрації у державного реєстратора, який і видає офіційний документ, що підтверджено правовим висновком, ВС України у справі № 6-643 цс 16 від 13 червня 2016 року, зокрема: «Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації», отже видача офіційного документу входить в коло повноважень державного реєстратора;

Відносно ч. 1 ст. 366 КК України щодо складання договору оренди від 18.12.2013 року, прокурором не зазначено, що саме порушив ОСОБА_5 , якщо в межах своїх повноважень його підписав, які саме свої службові повноваження використав ОСОБА_5 під час підписання договору оренди головою Комарівської сільської ради ОСОБА_25 . Що саме є завідомо неправдивим - договір, чи інформація яка знаходилася в договорі, щоб вказувало на об`єктивну сторону інкримінованого злочину.

Таким чином, відсутність фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 197-1 КК України та частково наведені в ньому фактичні дані за ч. 1 ст. 364-1 КК України, у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичні обставини обвинувачення з його формулюванням.

З огляду на це, не конкретність викладення фактичних обставин в обвинувальному акті унеможливлює захищатися обвинуваченому.

Вважає суттєвим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, які були відкриті у порядку ст. 290 КПК України, жодна особа не була визнана потерпілою.

Відповідно до ухвали Бершадського районного суду від 11.09.2017 року, вказівки на проведення процесуальних дій прокурору не надавалося, що підтверджено і Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21.02.2018 року.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 частини 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року за №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається.

Натомість, у новому обвинувальному акті прокурором вже зазначається 35 осіб, яких визнали «потерпілими», але не зазначаються підстави для прийняття такого рішення, не вказуються фактичні обставини, зокрема, яка саме шкода (матеріальна, фізична чи моральна) заподіяна потерпілим, від яких і чиїх саме, нібито протиправних дій. Відповідно до ст. 55 КПК України, орган досудового розслідування і прокурор приймають таке рішення під час досудового розслідування, а оскільки досудове розслідування вже завершено, проведення будь- яких процесуальних дій при поверненні обвинувального акту прокурору заборонено.

Визнання осіб потерпілими, без відкриття таких матеріалів підозрюваному чи обвинуваченому, є порушенням права обвинуваченої особи на захист.

За таких підстав, обвинувальний акт істотно суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в частині не викладення фактичних обставин, які встановлюють наявність потерпілих у кримінальному провадженні та заподіяння їм збитків, і відсутність у формулюванні обвинувачення вказівки на них, так як відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди, а відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання адвоката ОСОБА_6 підтримав та просив його задоволити.

Прокурори проти задоволення даного клопотання заперечили, зазначивши, що в даному провадженні наявні всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали, порушень КПК України при проведені досудового розслідування не встановлено, справа підсудна Бершадському районному суду Вінницької області.

Потерпілі підтримують думку прокурорів.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування суд вважає, що обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться законність, верховенство права, забезпечення права на захист.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено, зокрема в рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Рішенням Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України», в п.51 зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Згідно рішення від 25.07.2000р. у справі «Маттоціа проти Італії», «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Системний аналіз вищевказаних норм дає суду підстави вважати, що положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюється не лише на випадки коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли відомості, викладені в обвинувальному акті, суперечать вимогам КПК України щодо встановлення цих відомостей.

Судом встановлено, що обвинувальний акт від 18.04.2018 року в кримінальному провадженні № 0000008 від 15.08.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в його змісті неповністю викладені фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, а саме час його вчинення, місце, мотив, спосіб. Правова кваліфікація не відповідає викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, відсутнє повне формулювання обвинувачення. Крім того, в обвинувальному акті зазначено 35 потерпілих осіб, які згідно доданого реєстру матеріалів досудового розслідування під час проведення попереднього розслідування в законний спосіб та з урахуванням вимог ст.55 КПК України потерпілими визнані не були та в даному статусі не допитувалися.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
Обвинувальний акт від 18.04.2018 року у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний Реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 15.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України з долученими до нього матеріалами повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1