В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року

Рівненський міський суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004386 від 30.06.2018 по обвинувальному акту відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кочкувате, Татарбунарського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , при секретарі - ОСОБА_3 , з участю: прокурора - ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , законного представника потерпілого - ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого - ОСОБА_1 , захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :

30.06.2017, біля 12.30 год, ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_5 , на грунті особистих неприязних відносин, наніс останньому один удар кулаком по обличчю, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці кута нижньої щелепи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке полягає у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні інкримінованого правопорушення не визнав, та показав, що дійсно 30.06.2017 біля 12.30 год, він перебував у своїй квартирі АДРЕСА_3 . Дома також перебували його діти. Його старший син ОСОБА_9 переглядав на ком"ютері у своїй кімнаті непристойні фільми, та не реагував на його зауваження. Тоді він силою відкрив двері та спілкувався з ОСОБА_9 у кімнаті, однак тілесних ушкоджень йому не наносив. Вважає, що потерпілий, свідки його оговорюють, оскільки вказані тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричинили сторонні особи. На даний момент у нього з дружиною неприязні відносини, а тому вона оговорює його з приводу нанесення тілесних ушкоджень.

Не визнання вини ОСОБА_1 , суд вважає як спробою останнього ухилитися від кримінальної відповідальності.

Суд приходить до переконання про наявність фактичних даних вини обвинуваченого, які підтверджуються показами потерпілого, свідків, письмовими доказами, та іншими доказами, які були досліджені на предмет належності та допустимості, і які між собою узгоджуються в їх сукупності.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він 30.06.2017 біля 12.30 год знаходився в своїй кімнаті квартири АДРЕСА_2 . В цей час дома також перебував батько, який був в стані алкогольного сп"яніння. Батько почав стукати в його кімнату, після чого вибив двері в кімнату, і ображаючи та прижуючи його, наніс декілька ударів рукою в обличчя. Після нанесених ударів він змушений був втекти з квартири через вікно на дах магазину, де у незнайомої жінки попросив телефон подзвонити мамі та викликати поліцію. Просить суд призначити обвинуваченому міру покарання у відповідності із законом.

Покази надані потерпілим, є послідовними та логічними в їх сукупності узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що 30.06.2017 вона знаходилась у своїй квартирі будинку АДРЕСА_4 . Біля 13 год на кришу магазину вибіг незнайомий хлопчик, який був босий і взбуджений. Він попросив телефон щоб подзвонити мамі. При цьому розповів, що змушений був втекти з квартири, оскільки у нього виник конфлікт з татом. Тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що 30.06.2017 він разом з ОСОБА_12 був на чергуванні у складі екіпажу № 106. Біля 13 год на планшет поступив виклик, що по АДРЕСА_4 , на даху будинку знаходиться хлопчик, у якого виник конфлікт з батьком. Прибувши за вказаною адресою, вони зайшли в квартиру, де побачили хлопчика, який був заплаканий, який сказав, що його побив тато. Обвинувачений в цей час знаходився у ванній кімнаті, і на їхню думку був в стані алкогольного сп"яніння. Двері в дитячу кімнату були вибиті. Між дружиною та обвинуваченим була словесна перепалка. Потім приїхала швидка допомога, і хлопчика забрали в лікарню. Тілесних ушкоджень на обличчі не було, тільки обличчя було червоне.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що 30.06.2017 йому передзвонила двоюродна сестра ОСОБА_6 і повідомила, що обвинувачений побив свого сина ОСОБА_9 . Тоді він порадив звернутись в поліцію. Прибувши по місцю їхнього проживання, він побачив обвинуваченого, який на його думку був в стані алкогольного сп"яніння. ОСОБА_9 вже не було дома, його швидкою допомогою відправили в лікарню. Загалом охарактеризував відносини в сім"ї, зазначивши про неодноразову неадекватну поведінку обвинуваченого.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 показала, що 30.06.2017 біля 13 год був екстренний виклик на швидку допомогу, що по АДРЕСА_4 батько побив сина. Прибувши за вказаною адресою, вони побачили батьків та хлопчика. Тілесних ушкоджень на хлопчику не побачили. Після цього, його разом з мамою завезли в травмпункт Рівненської лікарні.

Допитаний в якості експерта ОСОБА_15 , показав, що потерпілий оглядався 04.07.2017 разом з мамою, і на момент огляду були виявлені тілесні ушкодження, які були описані у висновку експертизи. Повністю підтримав висновок експертизи № 609 від 04.07.2017.

Згідно повідомлення АРМ № 14695748, 30.06.2017 в 14.02 було отримано повідомлення в Рівненський ВП щодо погрозою розправи по АДРЕСА_1 ( а.к.п. 6);

Згідно повідомлення АРМ № 14696789, 30.06.2017 в 14.52 було отримано повідомлення в Рівненський ВП щодо нанесення батьком тілесних ушкоджень ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , і останній був доставлений в травмпункт ( а.к.п. 7);

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 30.06.2017 адресованої до Рівненського ВП, остання просить притягнути ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ( а.к.п. 8);

З довідки № 4654 від 30.06.2017 Рівненської обласної дитячої лікарні слідує, що в ОСОБА_5 наявні тілесні ушкодження у виді забою мяких тканин грудної клітини, поперекової ділянки та обличчя ( а.к.п. 12);

Відповідно до повідомлення головного лікаря ОСОБА_16 від 03.07.2017 № 708 вбачається, що 30.06.2017 згідно виклику швидкої допомоги у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді забою мяких тканин спини, який був доставлений в травмпункт ( а.к.п. 14);

Згідно повідомлення у Рівненський ВП за № 25292 від 30.06.2017 о 14.11 год від ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження своєму синові ОСОБА_5 ( а.к.п. 16);

Згідно повідомлення АРМ № 14693978, 30.06.2017 в 12.37 за адресою АДРЕСА_1 батько вибив двері у вищевказаній квартирі ( а.к.п. 18);

З висновку експерта № 609 від 04.07.2017 у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці кута нижньої щелепи, і вказане тілесне ушкодження виникло не менше як від однієї травматичної дії тупого предмета та могло утворитися 30.06.2017, і яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. В момент отримання тілесного ушкодження потерпілий був повернутий обличчям до травмуючого об"єкта ( а.к.п. 35);

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.10.2017, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 05.10.2017 було надано доступ до інформації з"єднання ОСОБА_6 яка користується мобільним телефоном НОМЕР_1 в період з 00.00 год 29.06.2017 до 00.00 01.07.2017 ( а.к.п. 68-75);

Під час судових дебатів захисником заявлено клопотання про визнання доказів недопустимих, а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 31.08.2017 з участю неповнолітнього ОСОБА_1 , протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 31.10.2017 та протоколу одночасного допиту від 31.10.2017, висновок експерта № 609 від 04.07.2017 та протоколів допиту неповнолітнього потерпілого від 31.08.2017 та 31.10.2017.

Всебічно дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання про часткове задоволення клопотання адвоката.

Так, згідно з частиною першою статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина друга статті 84 КПК).

Як слідує з протоколу проведення слідчого експеримента від 31.08.2017 з участю малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , вказаний слідчий експеримент проведений з участю законного представника потерпілого ОСОБА_6 . Однак у відповідності до ст. 227 КПК України - у разі проведення слідчих ( розшукових ) дій за участі малолітньої або неповнолітньої особи участь у їх проведенні законного представника, педагога або психолога є обов"язковою, однак органом досудового розслідування вказане не було дотримано, а тому необхідно визнати вказаний доказ не допустимим.

Що стосується протоколів допиту свідка ОСОБА_6 від 31.08.2017 та від 31.10.2017, то суд також визнає вказані протоколи - як докази, недопустимими в порушення вимог ч. 2 ст. 65 КПК України, оскільки на момент вказаного допиту ОСОБА_6 була залучена органом досудового розслідування законним представником потерпілого.

Що стосується визнання висновку експерта № 609 від 04.07.2017 недопустими, то суд приходить до переконання про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки вважає, що вказаний висновок експерта був проведений на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 04.07.21017. Крім того, при проведенні експертизи малолітнього потерпілого була присутня законний представник - мама ОСОБА_6 . У відповідності до ст. 242 КПК України обстеження осіб, які не досягли 16-річного віку, повинно здійснюватись в присутності батьків, опікунів, а в разі їх відсутності - педагога. Таким чином, суд вважає, експертом були дотримані вимог ст. 242 КПК України.

Що стосується протоколів допиту неповнолітнього потерпілого від 31.08.2017 та 31.10.2017, то у відповідності до вимог ст. 23 КПК України, неповнолітній потерпілий безпосередньо допитаний в судовому засіданні, і суд приймає його покази, які безпосередньо надані в судовому засіданні.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і ОСОБА_1 у його вчиненні винен.

Судових витрат на залучення експерта немає.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 не обиралась.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речовий доказ - ДВД диск знаходиться при матеріалах кримінального провадження.

Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий. Крім того судом встановлено, що за заявами ОСОБА_6 , з обвинуваченим працівниками поліції неодноразово проводись профілактичні бесіди щодо недопустимості вчинення адмінстративних проступків за насильство в сім"ї та складались протоколи про адміністративне правопорушення. Вказане характеризує обвинуваченого, як схильного до вчинення адміністативних проступків.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а пом"якшуючих та обтяжуючих обставин суд не встановив, то суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України, у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речовий доказ - ДВД диск вих 34550 залишити при матеріалах провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 починається з часу проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні , а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя : ОСОБА_2