Справа № 532/308/15-к
Провадження № 1-кп/526/22/2019
У Х В А Л А
іменем України

11 травня 2019 року колегія суддів Гадяцького районного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,-

встановила :

Прокурор ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на 60 днів.

Прокурор клопотання мотивує тим, що ухвалою Гадяцького районного суду від 14.03.2019 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою продовжено до 12.05.2019 року. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_17 обвинувачується за ч.3 ст. 27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377 та ч. 3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115КК України. Підставами обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні вище вказаних кримінальних правопорушень є обставини, викладені в обвинувальному акті, які підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами. З часу продовження строку тримання під вартою попередньо зазначені ризики не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заперечували проти заявленого прокурором клопотання, вважаючи його незаконним у зв`язку з Рішенням ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» відносно ОСОБА_10 , яким встановлена надмірна тривалість розгляду кримінального провадження, в якому одним з обвинувачених є також і ОСОБА_8 .

Представник потерпілої ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора та просив продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 закінчується 12.05.2019 року. До закінчення зазначеного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розгляд кримінального провадження завершити неможливо з об`єктивних причин, а саме: не досліджені всі письмові докази як сторони обвинувачення, так і сторони захисту; речові докази; висновки експертиз; не допитані експерти та свідки.

Ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів продовжують існувати, з урахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення, підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченому злочинів та наявного значного суспільного інтересу до вчинених злочинів відносно публічних осіб.

Будь-яких даних про зменшення вищезазначених ризиків, які б давали підстави для застосування обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_12 посилаються на Рішення у справі «Левченко та інші проти України» від 11 квітня 2019 року, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з Рішення у справі «Левченко та інші проти України» від 11 квітня 2019 року з огляду на документи в його розпорядженні і на своє прецедентне право Судом присуджено ОСОБА_10 , в зв`язку порушенням пункту 1 ст.6 надмірна тривалість кримінального провадження, понад 4 роки і 5 місяців 1 рівень юрисдикції, компенсацію у євро за матеріальну і нематеріальну шкоду і витрати і видатки на заявника.

Згідно статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання Рішення а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Таким чином, Рішення у справі «Левченко та інші проти України» підлягає виконанню державою Україна шляхом виплати ОСОБА_10 відшкодування в сумі 1800 Євро за надмірну тривалість кримінального провадження.

Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції. Це гарантування відбувається шляхом застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права з огляду на положення статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) та відповідних процесуальних норм, зокрема статті 9 КПК. Також на підставі статті 2 Закону № 3477-IV та статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV, з метою забезпечення відновлення порушених прав особи, за заявою якої ЄСПЛ постановлено рішення (стягувача), крім виплати відшкодування, присудженого ЄСПЛ, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, до яких належить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum), та інші заходи, передбачені в рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

У рішенні Європейського Суду у справі «Левченко та інші проти України» встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , але відсутні зобов`язання щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, у тому числі і в частині відновлення права на свободу та особисту недоторканість.

При вирішенні питання щодо застосування Рішення у справі «Левченко та інші проти України» при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, колегія суддів враховує практику розгляду касаційною інстанцією справ в порядку особливого провадження в частині раніше обраних запобіжних заходів, відповідно до якої встановлення ЄСПЛ порушень Конвенції не тягне за собою обов`язкового скасування як вироку суду, так і раніше обраного запобіжного заходу, в тому числі у вигляді тримання під вартою, що підтверджується Постановою Верховного Суду України від 23 жовтня 2017 року, прийнятою на спільному засіданні всіх судових палат за заявою засудженого ОСОБА_19 про перегляд судових рішень щодо нього з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи.

Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними», але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, так як метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В частині заперечень сторони захисту щодо незаконності клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд вважає, що таке заперечення не заслуговує на увагу, з огляду на вимоги ч.3 ст.331 КПК України, згідно якої незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Таким чином, вимоги глави 18 КПК України щодо порядку розгляду клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу не підлягають застосуванню під час розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 183, 184, 196- 199, 331, 376 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів.
Строк дії ухвали закінчується 09 липня 2019 року о 14 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3