Житомирський апеляційний суд
Справа №280/534/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Чернігів, громадянку України, українку, з середньою-спеціальною освітою, не працюючу, маючу на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом та інвалідом не являється, проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання 200 годин громадських робіт.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 14.04.2018 року, близько 19 год. 30 хв. в м.Коростишів по вул.У.Громової, 4, між раніше знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на побутовому грунті виник словесний конфлікт.
У вказаний час та місці, у ході сварки, на ґрунті тривалих неприязних відносин, у ОСОБА_7 , виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, у вказаний час та місці, ОСОБА_11 підняла з землі дерев`яну палицю та нанесла один удар по голові ОСОБА_10 внаслідок чого заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді садна на волосяній частині голови, яке утворилося від дії тупого твердого предмету, що відповідно до висновку судово медичної експертизи №728 від 16.04.2018 року відноситься до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити мінімальну міру покарання, передбачену санкцією даної статті. Посилається на те, що при призначенні покарання судом не було враховано те, що вона неодноразово просила вибачення у потерпілої в судовому засіданні, про що остання не хотіла навіть слухати. Вказує, що вдарила потерпілу через конфлікт, який відбувався у них на протязі багатьох років, через те, що остання перекрила воду до її будинку, а також ображала її дитину. Стверджує, що відповідно до ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак суд помилково дійшов висновку про те, що покарання у виді 200 (годин) громадських робіт необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів, оскільки виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу своєї підзахисної, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України апелянтом не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про суворість призначеного судом покарання, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, згідно якого: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинила злочин проти життя та здоров`я людини. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка характеризується за місцем проживання негативно, не судима, має на утриманні малолітнього сина, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні. Тому, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді громадських робіт, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи обвинуваченої про те, що суд призначив надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Твердження обвинуваченої про те, що суд при призначенні покарання не врахував те, що вона неодноразово просила у потерпілої пробачення та вдарила потерпілу через конфлікт, який відбувався на протязі багатьох років, були враховані судом при призначенні покарання та не впливають на правильність прийнятого рішення щодо призначеного покарання у вигляді громадських робіт.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання, яке є не найтяжчим за санкцією ч.1 ст. 125 КК України, явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України бути підставою для зміни вироку суду в частині призначення покарання, підстав немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року щодо неї за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: