Справа №212/7623/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження № 0002766 від 26.09.2018 року з обвинувальним актом за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом не являється, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 10.10.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 29.05.2013 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 25.12.2013 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 263 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, звільнений 27.04.2017 року по відбуттю строку покарання, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України.
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 , повторно, 26.09.2018 року приблизно о 14.30 годин, знаходячись біля будинку № 28, який розташований по вул. Симбірцева в Покровському районі міста Кривого Рогу, побачив раніше йому невідомого ОСОБА_5 , який на правому плечі мав сумку з грошовими коштами в сумі 1207 гривень, які належать ОСОБА_5 та які привернули його увагу. В цей час у ОСОБА_3 виник намір на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, при цьому усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілого, підійшов до ОСОБА_5 та шляхом ривку заволодів належною ОСОБА_5 сумкою в середині якої знаходились грошові кошти в сумі 1207,00 гривень. Після чого намагався зникнути з місця вчинення ним кримінального правопорушення, з викраденим майном проте, не вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не довів свій злочинний намір з причин, що не залежали від його волі, через те, що був викритий сторонніми особами.
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_3 намагався відкрито викрасти майно належне ОСОБА_5 на загальну суму 1207,00 гривень, проте не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, через те, що був викритий сторонніми особами разом з викраденим майном, яким не встиг розпорядитися на власний розсуд та звернути на власну користь.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що при вищезазначених обставинах намагався вчинити викрадення майна належного потерпілому, проте був викритий сторонніми особами, винним себе в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю в обсязі пред`явленого обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.
З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.
Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України доведена в повному обсязі, за ознаками незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), не доведеної до кінця з причини, що не залежала від волі особи, вчиненого повторно.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обтяжуючою покарання обставиною згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.
Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відносяться до категорії середньої тяжкості, обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває. Раніше судимий, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується позитивно, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється.
При призначенні покарання суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, думку потерпілого ОСОБА_5 , який претензій матеріального та морального характеру до останнього не має, наявність у обвинуваченого ряду тяжких захворювань, серед яких туберкульоз легень, щире каяття обвинуваченого у вчиненному, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, проте на мінімальний строк, та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України суд -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням на один рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: грошові кошти в сумі 1207,00 гривень; 4 банківські картки; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 ; посвідчення ветерана праці на ім`я ОСОБА_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; чорна сумка; гаманець, що передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити у користуванні власника за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1