У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0001438.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 21.06.2019 року, з можливістю внесення застави в розмірі 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень.

Постановлено у разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року скасувати, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Не заперечуючи вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованість підозри, захисник зазначає, що слідчим не вказано кваліфікуючі ознаки вчиненого ОСОБА_6 злочину, тому його дії в інтерпретації слідчого мали б кваліфікуватись за ч.1 ст.289 КК України.

Стверджує, що наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання свідчить про відсутність підстав, які б вказували про можливість його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, звертає увагу, що в ухвалі слідчого судді належним чином не вмотивовано неможливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 23.04.2019 в період часу з 11:00 до 12:00 год., знаходячись біля будівлі ТОВ «ТФ Агора», яка знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 240, шляхом відкриття ножицями водійських дверей та запуску двигуна, незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 40000,00 грн.

23.04.2019 року ОСОБА_6 був затриманий та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Слідчим, за погодженням з прокурором, подано до суду клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя оцінив в сукупності вагомість наявних доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, наявність у нього судимості за вчинення аналогічного злочину, відсутність постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, та те що на даний час ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності Ленінським районним судом міста Миколаєва за 6 епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Одночасно, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 38 420 грн. яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, у межах, визначених ч.5 ст.182 КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2019, протоколами огляду місця події від 23.04.2019, протоколом допиту потерпілого від 23.04.2019, протоколом допиту свідка від 23.04.2019, протоколом допиту підозрюваного від 23.04.2019, протоколом огляду предмету від 24.04.2019.

При цьому слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного, корисливого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, є раніше неодноразово судимим, в тому числі за аналогічний злочин, ніде не працює, постійного та стабільного джерела прибутку не має, не має також і міцних соціальних зв`язків. На даний час притягується до кримінальної відповідальності Ленінським районним судом міста Миколаєва за 6 епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За такого, є безпідставним доводи захисника щодо необґрунтованості висновків слідчого судді про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність підозри висунутої ОСОБА_6 та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді за обставин вказаних в апеляційній скарзі захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 405 ,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2019 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді