Справа № 742/1757/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/253/19
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001199 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Ладан Прилуцького району Чернігівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вдівець, освіта середньо-спеціальна, пенсіонер, інвалід ІІ групи, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «ґ» ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Скасовано арешт на автомобіль марки «MAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 30.06.2017 року та повернуто власнику ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь бюджету м. Прилуки в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» 1968,03 грн. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5241 грн. процесуальних витрати. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 28 червня 2017 року, близько 18.10 год., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «MAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною автошляху «Прилуки-Ладан», у напрямку міста Прилуки, неподалік с. Івківці Прилуцького району, Чернігівської області, порушив вимоги п.п.«б» п.2.3., п.12.1., п.12.3. Правил дорожнього руху України, з`їхав на праве відносно напрямку свого руху узбіччя, де автомобіль, під його керуванням, зіткнувся з придорожнім деревом.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді чисельних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком сепсису, поліорганної недостатності та шоку, від яких, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2428 від 08.12.2017 року, в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В обґрунтування скарги вказав на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що суд послався, як на доказ вини ОСОБА_7 , на висновок судової автотехнічної експертизи № 928 від 24.05.2018 року. При цьому судом було проігноровано зміст висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 41 від 31.01.2018 року, згідно якого в умовах місця події, з технічної точки зору, в діях водія «MAZDA 3» щодо вибору швидкості руху 80 км/год., не вбачається невідповідності технічним вимогам п.12.6 «ґ» ПДР України; в діях водія автомобіля «MAZDA 3» не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України. Також апелянт зазначив, що оскільки між вищевказаними висновками існують суперечності, то вони мають трактуватися виключно на користь обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що основною причиною дорожньо-транспортної пригоди стала наявність на проїзній частині великої плями від розлитого дизельного пального, розміром приблизно 3х4 метри, в яку він заїхав на заокругленні дороги. У результаті цього його автомобіль занесло та викинуло на узбіччя. Із себе обвинувачений вини також не знімає, так як керував об`єктом підвищеної небезпеки, потрапив у ДТП, унаслідок чого його дружина загинула.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця ДТП від 28.06.2017 року, згідно якого було оглянуто ділянку автодороги «Прилуки-Ладан», неподалік с. Івківці Прилуцького району, з якого вбачається, що дорога має поворот; цементобетонне покриття має маслянисту пляму, яка розпочинається за 300 м від залізничного переїзду в бік міста Прилуки протяжністю 600 м; гальмівний шлях відсутній; наявні сліди контакту транспортного засобу з придорожнім деревом (а.к.п.27-34);

- висновком судово-медичної експертизи № 2428 від 08.12.2017, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, об`єднані одним механізмом травми (автомобільна травма), виникли майже одночасно. Вони мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя численні переломи кісток скелета (ребер зліва, крижа, правої великогомілкової кістки) з ушкодженням внутрішніх органів (легень, тонкого та товстого кішківника, брижі тонкого кишківника), розрив сепсиса, поліорганної недостатності та шоку). Смерть ОСОБА_10 настала від численних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів та розривом сепсису, поліорганної недостатності та шоку. Тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 могли виникнути 28.06.2017 року від дії тупих предметів по механізму вдарів та струсу і утворитися в процесі автомобільної травми травма в салоні автомобіля, при цьому травмуюча сила діяла в основному на передню поверхню тіла потерпілої (а.к.п.48-53);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07 травня 2018 року, згідно якого з метою встановлення об`єктивної видимості з робочого місця водія автомобіля-демонстранта до плями рідини на проїзній частині встановлено таку відстань 70,10 м, що також було зафіксовано схематично (а.к.п.61-64);

- висновком судової автотехнічної експертизи № 928 від 24 травня 2018 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «MAZDA 3» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1. ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним). У даній ситуації водій ОСОБА_7 , рухаючись по проїзній частині автодороги «Прилуки-Ладан», зі швидкістю 80 км/год., при в`їзді у пляму маслянистої речовини, яка на момент ДТП знаходилася на проїзній частині (як зазначено в протоколі ОМП від 28.06.2017 року), без застосування водієм якихось маневрів чи гальмування, транспортний засіб не втратить курсову стійкість. У даній дорожній ситуації технічна можливість для водія ОСОБА_7 уникнути виїзду за межі проїзної частини вирішувалася шляхом виконання ним вимог п.12.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «MAZDA 3» убачаються невідповідності вимогам п.12.1. ПДРУ, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали (а.к.п.68-70);

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на відсутність в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, внаслідок відсутності допущення з його боку порушень Правил дорожнього руху під час дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними та спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи № 928 від 24 травня 2018 року, згідно якої під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій ОСОБА_7 повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 ПДР України. Саме така невідповідність вимогам п.12.1 ПДР України у діях ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Даний висновок експерта відповідає положенням ч.2 ст.102 КПК України, у ньому зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У той же час, висновок судової інженерно-транспортної експертизи №41 від 31.01.2018 року не містить стверджувальних висновків щодо причин ДТП, а також порушень з боку водія автомобіля «MAZDA 3» порушень вимог п.12.1 та п.12.3 ПДР України, через відсутність відповідного комплексу вихідних даних, а лише вказує на те, що ОСОБА_7 не порушував швидкісний режим руху. У зв`язку з цим, місцевий суд обґрунтовано не взяв його до уваги.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам їх зібрання та закріплення, так як, окрім показань самого ОСОБА_7 , інших доказів, які б свідчили про його невинуватість у вчиненні злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Відтак, позицію сторони захисту з приводу відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонером та інвалідом ІІ групи; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, просила його суворо не карати; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, без призначення додаткового покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 є пенсіонером, місцевий суд обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, як особу, яка на день набрання чинності цим Законом досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порушень судом першої інстанції вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4