Справа № 466/24/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 ; скаржника - уповноваженого представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 ; прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 ; уповноваженого представника ОСОБА_6 , що перебував у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні по якому подано скаргу, - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури західного регіону України від 20 березня 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 19.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України.

Перевіривши доводи викладені у скарзі, надані матеріали кримінального провадження та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши пояснення сторін ,-

у с т а н о в и в:

скаржник, адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою на постанову начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури західного регіону України від 20 березня 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 19.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України, котру просила скасувати.

Скаргу обґрунтувала наступним.

Так, за доводами сторони скаржника вбачається, що в провадженні Генеральної прокуратури України знаходиться кримінальне провадження № 0000004 від 19.02.2014 р. за фактом перевищення влади співробітниками УСБУ у Хмельницькій області, що спричинило загибель та поранення осіб за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ст. 128 КК України. 18.03.2015 р. Військовою прокуратурою Західного регіону з зазначеного кримінального провадження було виділено в окреме провадження №0000022 матеріали за підозрою колишнього начальника УСБУ в Хмельницькій області ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України , тобто недбале ставлення до військової служби якщо воно спричинило тяжкі наслідки. В зазначеному кримінальному провадженні начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 було проведено досудове слідство і через два дні після виділення кримінального провадження №0000022 із загального кримінального провадження № 0000004 20.03.2015 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000022 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Згідно доводів скарги, про існування зазначеної постанови про закриття кримінального провадження вперше дізналася представник скаржника, дочки вбитої ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 лише 17.12.2018 р. в судовому засіданні про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 . Відповідно нею, представником скаржника було подано клопотання про надання зазначеної Постанови. Сама постанова була отримана представником скаржника у відповідь на клопотання 19.12.2018 р. листом-відповіддю Генеральної прокуратури України.

Стороною скаржника наголошено, що сама ж скаржниця копії даного процесуального документу не отримувала взагалі і їй не було відомо про винесення такої постанови. А ні слідчий, а ні прокурор не повідомляли її про це. Враховуючи ці обставини, ані скаржниця, ОСОБА_3 , ані її представник не мали жодної можливості раніше оскаржити цю постанову.

Скаржник вважає, що досудове слідство проведено не належним чином, висновки, зроблені слідчим не відповідають встановленим обставинам, перевірені не всі обставини вчинення кримінального правопорушення, не вчинені необхідні слідчі і процесуальні дії, а відтак, зазначену Постанову винесено в порушення вимог Кримінального процесуального кодексу.

Так, скаржник стверджує, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000022 від 19.02.2014 р. начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 були неправильно встановлені фактичні дані. Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено, що нібито під час під час застосування зброї до мітингувальників біля приміщення УСБУ в Хмельницькій області 19-20 лютого 2014 р. внаслідок чого було поранено та вбито мирних громадян, зокрема і ОСОБА_8 , начальник УСБУ в Хмельницькій обл. ОСОБА_6 належним чином виконував службові обов`язки та відсутній причинний зв`язок між його діями і загибеллю та травмуванням осіб, які знаходились біля будівлі УСБУ в Хмельницькій області під час його штурму.

Проте, на думку скаржника, зазначений висновок не відповідає дійсності та робиться прокурором лише на підставі матеріалів службового розслідування, проведеного співробітниками центрального управління СБ України у березні 2014 р., показів працівників УСБУ в Хмельницькій обл. та показах самого підозрюваного ОСОБА_6 .

В свою чергу, як зазначає скаржник, прокурором на момент винесення оскаржуваної постанови не було досліджено покази свідків цивільних осіб, які знаходилися біля приміщення УСБУ в Хмельницькій області під час застосування зброї, травмування та вбивства мітингувальників. Крім того, в постанові лише частково відображено висновки судово-балістичної експертизи № 2588 від 29.08.2014 р. Так, в зазначеному висновку експертизи зазначено, що виключається здійснення пострілів, внаслідок яких були поранені потерпілі із прибудови центрального входу УСБУ в Хмельницькій обл., а вірогідним місцем здійснення пострілів є середина приміщення УСБУ. Проте прокурором не було проаналізовано зазначений доказ із врахуванням інших наявних доказів, в тому числі показів цивільних осіб.

Крім того, скаржник зазначає, що навіть якщо прокурор встановив відсутність в діях обвинуваченого саме цього складу злочину (передбаченого ч. 2 ст. 425 КК), при тому що зазначений злочин має ознаки іншого кримінального правопорушення, то це є підставою для перекваліфікації за відповідною статтею, але ж ніяк не закриття кримінального провадження.

Тому скаржник вважає, що оскаржувана постанова була винесена передчасно та без з`ясування усіх суттєвих обставин кримінального правопорушення.

В судовому засіданні уповноважений представник скаржника-адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала, зсилаючись на обставини, викладені у скарзі. Додатково пояснила, що для об`єктивного та всебічного проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, на її думку необхідно виконати наступні слідчі та процесуальні дії. Встановити з якої зброї було відстріляно гільзи, знайдені в приміщенні УСБУ Хмельницької області. Хто із працівників користувався цією зброєю. З`ясувати обставини здійснення пострілів. Призначити і провести балістичні експертизи для встановлення з яких одиниць зброї було відстріляно зазначені гільзи. Дослідити відео з камер відеоспостереження УСБУ Хмельницької області. З`ясувати чому не було вилучено відеозаписи з інших камер відеоспостереження і за довший період часу під час досудового розслідування в період лютого-березня 2014-го року, поки зазначені записи мали зберігатись та під час службового розслідування, яке проводилось в березні 2014-го року. Залучити спеціаліста з дослідження відеозаписів і синхронізувати всі наявні відео подій за часом і в просторі. Допитати потерпілих, які отримали поранення, допитати очевидців подій з числа протестувальників з приводу обставин загибелі і поранень протестувальників, напрямку здійснення пострілів. Перевірити їхні покази і покази працівників УСБУ шляхом проведення слідчих експериментів. Призначити комплексну ситуативну балістичну експертизу із залученням експертів балістів, криміналістів, судових медиків, спеціалістів із дослідження відео, та наданням експертам синхронізованих відео подій, протоколів проведення слідчих експериментів, результатів балістичних експертиз для встановлення сектору ймовірного місця здійснення пострілів, точного часу і обставин, за яких вони здійснювались, загальної обстановки, тощо.

Просила скаргу задовольнити.

Прокурор відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується проти скарги заперечив, вважаючи,таку безпідставною.

Так, прокурор у своїх доводах зазначив наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні постанова про закриття кримінального провадження прокурором може бути оскаржена заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, тобто законодавцем зазначено виключний перелік осіб, які мають право оскаржувати дії прокурора.

Окрім цього, ч. 1 ст. 304 КПК України визначено, що скарга на постанову подається протягом 10 днів з моменту її отримання.

У відповідності до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

В той же час, на думку прокурора, при подачі скарги на його постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , представником потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вищевказані норми Процесуального Закону не дотримано.

Прокурор вказав, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000004 від 19.02.2014, прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про виділення матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 в окреме провадження, про що повідомлено потерпілих. Однак, маючи можливість звернутись до органу досудового розслідування із заявою про визнання потерпілою у новому кримінальному провадженні, ОСОБА_3 вказане не зробила. А тому рішення, відповідно до вимог ст. 55 КПК України про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000022 не приймалось.

Також, у слідчого чи прокурора підстав для визнання вказаної громадянки потерпілою у рамках кримінального провадження №0000022 не було, оскільки у провадженні слідчих військової прокуратури Західного регіону України залишалось кримінальне провадження №0000004 від 19.02.2014, де остання була визнана потерпілою та, де досліджувались обставини вчинення навмисних дій особами, внаслідок яких загинула матір ОСОБА_3 - ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що відповідно до вимог ст. 303 КПК України представник потерпілої в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не є суб`єктом уповноваженим на подання скарги в рамках кримінального провадження №0000022.

Окрім цього, прокурор наголосив, що адвокат ОСОБА_4 , під час надання коментарю в рамках журналістського розслідування «Хмельницький Майдан. Справа, що згоріла», ще 09.08.2017 повідомляла про існування оскаржуваної постанови, при цьому посилалась на конкретні відомості вказані у даній постанові. Відтак, можливо прийти до висновку, що адвокат ОСОБА_4 ще у вказаний період отримала у Департаменті спеціальних розслідувань вказану постанову, тому вважаю, що скаржником, хоча вона і не мала процесуальних прав подавати скаргу на постанову, порушено вимоги ст. 304 КПК України щодо строків подачі скарги на постанову.

Також, на думку прокурора прийняте ним процесуальне рішення про закриття матеріалів кримінального провадження №0000022 є законним та не підлягає скасуванню, оскільки, в рамках кримінального провадження №0000022 досліджувались обставини недбалого ставлення до військової служби колишнім начальником Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області ОСОБА_6 та встановлено, що останнім належним чином виконанні службові обов`язки, передбачені нормативно-правовими актами, які регламентують дії службових осіб з охорони та оборони приміщень СБУ, що дало можливість запобігти негативним наслідкам у вигляді втрати зброї, боєприпасів і документів з обмеженим доступом, а в інший спосіб за даних обставин виконати покладені на нього обов`язки можливості не було, його дії та накази підлеглому особовому складу були чіткі та ґрунтувались на підтверджених та об`єктивних даних щодо обстановки і намірів нападників, були зумовлені станом крайньої необхідності і не перевищували її меж, а також вимогах Закону, я дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України.

У той же час, оскільки у результаті застосування зброї під час штурму приміщення УСБ України у Хмельницькій області загинули громадянка ОСОБА_8 та громадянин ОСОБА_9 , а решта громадян отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості 16 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 119 та ч.3 ст. 365 КК України та ці обставини через значний обсяг необхідних для виконання слідчих дій досліджувалися під час розслідування в іншому кримінальному провадженні.

За результатами досудового розслідування вказаних фактів, слідчі та прокурори Генеральної прокуратури України дійшли висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 119, ст. 128, ч. 2 ст. 365 КК України, тобто, вчинення навмисних злочинів, що в свою чергу повністю виключає вчинення ненавмисного злочину.

Враховуючи вищевикладене прокурор ОСОБА_5 просив у задоволенні скарги відмовити.

За клопотанням ОСОБА_6 , котрий у кримінальному провадженні №0000022 у якому оскаржується рішення, перебував у статусі підозрюваного та його захисника адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залучено до участі у справі за скаргою адвоката ОСОБА_4 .

Рішення про залучення ОСОБА_6 стороною у цій справі мотивується наступним.

Так, згідно вимог ч.3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

На підставі вимог ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною захисту її правових позицій, прав, свобод і законних інтересів.

У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 303 КПК України рішення прокурора про закриття кримінального провадження може бути оскаржене, зокрема, підозрюваним та його захисником.

Таким чином, підозрюваний та його захисник вправі оскаржити згадане вище рішення, а , отже, є учасниками провадження за скаргою своєю чи інших осіб яким закон надає право на оскарження таких рішень у порядку вимог п.4 ч.1 ст. 303 КПК України

Окрім наведеного, в силу вимог ч.3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу чи її захисника та слідчого чи прокурора, рішення якого оскаржується

Зазначена норма закону визначає лише особу, участь якої є обов`язковою у судовому засіданні, але не виключає участі інших осіб, участь яких у розгляді скарги передбачена вимогами п.4 ч.1 ст. 303 КПК України і інтересів, яких стосується подана до суду скарга.

Враховуючи неоднозначне визначення процесуального статусу особи, що до якої кримінальне провадження закрите, слід звернутись до вимог ч.6 ст.9 КПК України, згідно яких у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені в його ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8, ч.3 ст.9 КПК). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело прав на всіх етапах провадження нарівні із законами України.

У рішенні ЄСПЛ «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, щодо забезпечення права на захист ЄСПЛ вказав, що «право на правову допомогу виникає в момент, коли становище людини стає суттєво уразливим, навіть якщо її офіційно не затримано як підозрювану. За обставин недотримання зазначених положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було констатоване порушення §1 та п. «с» §3ст. 6 Конвенції, оскільки на момент виникнення права на правову допомогу не залежить від того, який формальний статус має особа.

У той же час принцип змагальності процесу передбачає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії», від 23 червня 1993 року).

Окрім того, принцип змагальності тісно пов`язаний із принципом рівності, оскільки рівноправність сторін - один з необхідних елементів принципу змагальності.

Так, ЄСПЛ розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.

У справі «Мантованеллі проти Франції» рішення від 18 березня 1997 р., ЄСПЛ дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначивши таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх, що висвітлено також у рішеннях ЄСПЛ у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» і «Фермьойлєн проти Бельгії» від 20 лютого 1996 р.та рішення у справі «Нідерост- Губер проти Швейцарії» від 18 лютого 1997 року.

Таким чином, враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. ст. 20 - 22 КПК України, слідчий суддя дійшов переконання, що використовуючи своє право на захист, ОСОБА_6 може бути залучений до судового розгляду за скаргою про закриття відносно нього кримінального провадження, має право особисто брати у ньому участь, користуючись при цьому правовою допомогою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 проти задоволення скарги заперечила, вважаючи доводи скаржника надуманими, а необхідність проведення будь-яких слідчих дій у цьому кримінальному провадженні безпідставними, оскільки органом досудового розслідування з тих самих обставин триває досудове розслідування у інших кримінальних провадженнях, а у діях її довірителя ОСОБА_6 відсутній склад злочину передбачений ст.425 КК України, що на її думку достеменно встановлено органом досудового розслідування та висвітлено у оскаржуваній постанові на підставі ґрунтовного аналізу усіх доказів.

За результатом судового розгляду, яким повно та всебічно досліджено доводи сторін, матеріали кримінального провадження та матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

В процесі розгляду скарги у судовому засіданні встановлено, що в провадженні Генеральної прокуратури України перебувало кримінальне провадження № 0000004 від 19.02.2014 р. за фактом перевищення влади співробітниками УСБУ у Хмельницькій області, що спричинило загибель та поранення осіб за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ст. 128 КК України. 18.03.2015 р.

18.03.2015 Військовою прокуратурою Західного регіону з зазначеного кримінального провадження було виділено в окреме провадження №0000022 матеріали за підозрою колишнього начальника УСБУ в Хмельницькій області ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України.

У кримінальному провадженні №0000022 від 19.02.2014 начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 проводилось досудове слідство і 20.03.2015 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000022 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Копію постанови про закриття кримінального провадження №0000022, отримана представником скаржника, адвокатом ОСОБА_4 у відповідь на її клопотання 19.12.2018 р. листом-відповіддю Генеральної прокуратури України. Доводи органу досудового розслідування, що сторона скаржника могла отримати оскаржувану постанову ще у 2017 році в судовому розгляді будь якими доказами підтверджені не були.

Так, згідно оскаржуваної постанови встановлено, що підставою для закриття кримінального провадження є зокрема те, що під час застосування зброї до мітингувальників біля приміщення УСБУ в Хмельницькій області 19-20 лютого 2014 р. внаслідок чого було поранено та вбито мирних громадян, зокрема і ОСОБА_8 , начальник УСБУ в Хмельницькій обл. ОСОБА_6 належним чином виконував службові обов`язки та відсутній причинний зв`язок між його діями і загибеллю та травмуванням осіб, які знаходились біля будівлі УСБУ в Хмельницькій області під час його штурму.

Тому, досудове слідство дійшло висновку, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України.

Однак лише з такої мотивації вбачається неповнота досудового розслідування даного кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним без урахування та зібрання всіх доказів по справі та надання їм необхідної законної оцінки.

Так, наданими у розпорядження слідчого судді належно завіреними копіями кримінального провадження встановлено, що органом досудового розслідування не було досліджено покази усіх можливих свідків цивільних осіб, які знаходилися біля приміщення УСБУ в Хмельницькій області під час застосування зброї, травмування та вбивства мітингувальників.

Крім того, слід погодитись із доводами скаржника, як обґрунтованими, що в оскаржуваній постанові лише частково відображено висновки судово-балістичної експертизи № 2588 від 29.08.2014 р., яким зазначено, що виключається здійснення пострілів, внаслідок яких були поранені потерпілі із прибудови центрального входу УСБУ в Хмельницькій обл., а вірогідним місцем здійснення пострілів є середина приміщення УСБУ. Проте з досліджених матеріалів кримінального провадження не вбачається, що досудовим розслідуванням було проаналізовано зазначений доказ із врахуванням інших наявних доказів, в тому числі показів цивільних осіб.

Крім того, у судовому засіданні прокурором не доведено необхідних причин, що слугували виділенню в окреме кримінальне провадження для організації досудового розслідування, по тому самому факту - поранення та загибелі громадян біля приміщення УСБУ у Хмельницькій області однак за іншою кримінально-правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 425 КК України.

Поряд з тим, у судовому розгляді скарги не доведено обгрунтованості закриття кримінального провадження при встановленні відсутності в діях підозрюваного саме складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 425 КК України, при тому що зазначений злочин має ознаки іншого кримінального правопорушення, що може бути підставою для перекваліфікації за відповідною статтею кримінального кодексу.

З аналізу вищевикладеного слід звернути увагу, що існування нескасованої постанови про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, а саме відсутність в діянні складу кримінального правопорушення може завадити притягненню особи до кримінальної відповідальності щодо того самого діяння за іншою кримінально-правовою кваліфікацією. Оскільки згідно п.10 ч.1. ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує нескасована постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх. розгляду сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначаються у ст. 91 КПК України, а у кримінальних провадженнях щодо неповнолітніх також додатково підлягають встановленню обставини, закріплені у ст. 485 КПК України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

В оскаржуваній постанові начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури західного регіону України від 20 березня 2015 року про закриття кримінального провадження немає посилань на будь-яку слідчу дію, проведену ним, саме у цьому кримінальному провадженні, як на доказ, який би міг довести, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 425 КК України. Поряд з тим прийняте рішення базується лише на підставі матеріалів службового розслідування, проведеного співробітниками центрального управління СБ України у березні 2014 р., показів працівників УСБУ в Хмельницькій обл., зокрема військовослужбовців відділу ЦСО «А» СБ України, показах самого підозрюваного ОСОБА_6 та на проведених в іншому кримінальному провадженню по цій самій події експертизах.

Крім того, слід звернути увагу, що у цьому кримінальному провадженні, що закрито оскаржуваною постановою не проведено допитів потерпілих, які отримали поранення, не допитано очевидців подій з числа протестувальників з приводу обставин загибелі і поранень протестувальників, напрямку здійснення пострілів, не перевірено при необхідності їхні покази і покази працівників УСБУ шляхом проведення слідчих експериментів

Отже без всебічного дослідження вищевикладених питань, проведення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій на які посилається сторона скаржника, досудове розслідування є не повним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником, чи законним представником.

Слідчий суддя при розгляді цієї скарги не приймає доводів прокурора, що потерпіла ОСОБА_3 немає процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000022 від 19.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України, оскільки дане кримінальне провадження стосується події загибелі її матері і виділено з іншого кримінального провадження по тому самому факту, де ОСОБА_3 потерпілим визнана і будь яких доказів, що остання інформована органом досудового розслідування про виділення окремого провадження слідчому судді не подано.

За вищенаведених обставин рішення органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження є передчасним, необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, завданням кримінального провадження, а також державним та суспільним інтересам, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 21, 22, 24, 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову про закриття кримінального провадження за № 0000022 від 19.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України винесену 20 березня 2015 року начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури західного регіону України ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 20 лютого 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1