У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, громадянина України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необґрунтованим.

Вважає, що суд взяв до уваги лише неправдиву характеристику, видану адміністрацією колонії. Просить врахувати, що він відбував 11 років 6 місяців в місцях позбавлення волі, усвідомив всі негативні наслідки від вчиненого злочину, повністю готовий до самокерованої поведінки.

Зазначає, що більшість стягнень йому було накладено під час відбування покарання в Казанківській ВК № 93, оскільки він неодноразово оскаржував неправомірні дії начальника колонії та його підлеглих до прокуратури. Запевняє, що після звільнення буде законослухняним громадянином та зразковим сім`янином.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів клопотання та особової справи вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.02.2015 р., за період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 25.01.2019 року засуджений ОСОБА_5 має тринадцять заохочень та вісім стягнень: догану за не виконання команди підйом (від 29.11.2009 року); 5 діб ДІЗО за вилучений мобільний телефон (від 22.02.2011 року); 15 діб ДІЗО за вилучений мобільний телефон (від 22.08.2016 року); догану за вилучену електроплитку (від 16.11.2016 року); догану за порушення локалізації (від 26.06.2017 року); догану за нетактовну поведінку (від 25.10.2017 року); 14 діб ДІЗО за перешкоджання проведення обшуку та нетактовну поведінку (від 28.03.2018 року), які погашено у встановленому законом порядку.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», засуджений ОСОБА_5 , прибувши 26.02.2015 р. до ВК, був працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи виконання покарань, до роботи ставиться посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань. Встановлений режим утримання порушує, за що має ряд стягнень, які погашено у встановленому законом порядку. Має заохочення. У вчиненому злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. Участі у програмах диференційного виховного впливу не приймає.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у особистості засудженого є достатньо позитивними і він готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому немає підстав для задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_5 не подавав клопотання про його доставку в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційній суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду першої інстанції про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком апеляційного суду Волинської області від 29.10.2007 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.186, п.12 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 14 років 8 місяців та 21 день.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.02.2016 р., відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.07.2007 р. до 29.01.2008 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку 11 серпня 2007 року, кінець строку - 14 вересня 2024 року.

На момент подачі клопотання, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбув більше 3/4 строку покарання, призначеного судом.

Як вбачається з наданих матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, неодноразово судимий, раніше звільнявся судом умовно-достроково, однак вчинив умисний тяжкий злочин в період умовно-достроково звільнення.

За період відбування покарання загалом характеризується посередньо, має тринадцять заохочень та 8 стягнень. Хоча всі стягнення на даний час погашені та зняті в установленому законом порядку, отримуючи заохочення, засуджений знову порушував вимоги режиму утримання, останнє порушення 28.03.2018 р.

Тому, апеляційний суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що всі доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції є неспроможними, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3