Справа № 128/287/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000029 від 14.01.2019 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого в ТОВ «АВІС», оператором, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніш не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

Установив:

ОСОБА_5 12 січня 2019 року, близько 23 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, перебуваючи в селі Медвеже Вушко, Вінницького району Вінницької області, підійшов до земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , поблизу якої знаходилася металева кладка через річку, що належала ОСОБА_4 .

Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 зусиллями рук, витягнув зазначену металеву кладку на берег, погрузив на саморобні металеві сани, які він завчасно взяв із собою, та відвіз до себе на подвір`я. Після чого ОСОБА_5 розпорядилися викраденим майном на власний розсуд. Вартість викраденого майна відповідно до висновку експерта № 729/19-21 від 24.01.2019 становить 923,20 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Суду показав, що дійсно 12 січня 2019 року, він прийшов з санями до домоволодіння потерпілої та вирвав металеву кладку через річку. Цю кладку він відвіз до себе та розібрав. Що дана кладка належить ОСОБА_4 він не знав, але розумів, що вчиняє крадіжку. У скоєному розкаявся, просив врахувати, що має позашлюбних 3-х дітей, та цивільну дружину, з якими проживає разом, та просив призначити міру покарання у вигляді штрафу, щоб не втратити роботу.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 12 січня 2019р. вона зібралася по сіно та побачила, що вирвано кладку через річку, яку поставив її чоловік, щоб можна було ходити як по містку. Вона пішла по сліду саней, які вели від місця знаходження кладки та прийшла до будинковолодіння ОСОБА_5 , той відразу зізнався, що кладку викрав саме він, пообіцяв поставити все на місце, але цього не зробив.

Обвинувачений, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
За згодою обвинуваченого та потерпілої, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, сімейний стан, характеризуючи данні, та враховує ту обставину, що ОСОБА_5 є раніш не судимим, визнав вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням всіх обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 слід обрати покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у вигляді штрафу, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, правами потерпілої сторони та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

З ОСОБА_5 згідно ч.2 ст.124 КПК України на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судової експертизи на суму 286,00 грн., згідно наданої довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні.

Міра запобіжного заходу не обиралася.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 1700 грн.
До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу не обирається.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 286,00 грн.

Речовий доказ, який переданий на зберігання потерпілій, а саме, металобрухт (кладка) вагою 160 кг., передати в повне розпорядження ОСОБА_4 , знявши арешт накладений за ухвалою Вінницького міського суду від 24.01.2019 р.

Речовий доказ, який переданий на зберігання ОСОБА_5 , а саме, сані, передати в повне розпорядження ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1