Справа № 509/226/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання слідчого виконати певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2019 року, заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною скаргою, в якій просив суд, скасувати постанову слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000220 внесеного до ЄРДР від 04.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України та зобов`язати слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_4 залучити ОСОБА_3 у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що слідчим було безпідставно і незаконно відмовлено йому у визнанні потеррілим з огляду на те, що йому та його родичам неправосудним рішенням Біляївського р/с Одеської області від 12.12.2014 р. під головуванням судді ОСОБА_5 було спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що вказане неправосудне рішення перешкоджає йому та членам його сім`ї нормально проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

В судове засідання скаржник та його представник адвокат ОСОБА_6 не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, телефонограмою на особистий телефонний номер адвоката, причини неявки суду не повідомили, однак від представника скаржника адвоката за ордером ОСОБА_6 на електронну адресу Овідіопольського райсуду Одеської області надійшло клопотання, в якому останній повністю підтримав доводи скарги ОСОБА_7 , яку просив задовольнити та проводити засідання без його за скаржника участі.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розглядові скарги по суті.

Дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження № 0000220 внесеного до ЄРДР від 04.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, суд вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 55 КПК України передбачено - потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до приписів ст. 56 КПК України - протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла; 6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; 7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; 8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг; 9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження; 10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом; 11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження; 12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала); 13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом; 14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до приписів ст. 221 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено - на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора - не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З матеріалів кримінального провадження № 0000220 внесеного до ЄРДР від 04.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України вбачається, що СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000220, відомості про яке 04.03.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратурою Одеської області на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 р. за скаргою ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України на підставі заяви ОСОБА_7 за фактом винесення суддею Біляївського районного суду ОСОБА_5 завідомо неправосудного рішення.

Так, 20.11.2018 р. на адресу слідчого надійшло клопотання заявника ОСОБА_7 про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні, в обгрунтуваня якого, заявником вказується на те, що відповідно до особливостей злочину передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, потерпілим в даному кримінальному провадженні має виступити особа, якій була завдана моральна, фізична або майнова шкода постановленням цього рішення, і відповідно, заявник посилається та, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що рішенням Біляївського райсуду Одеської області 12.12.2014 року під головуванням судді ОСОБА_5 було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_8 задоволений, визнано договір купівлі-продажу, зареєстрований 13.04.1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за реєстром №98.04-423. укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як покупцями та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як продавцями, квартири АДРЕСА_1 дійсним та визнано за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При чому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.09.2017 р., на підставі ст.ст. 297 ч. 2, 304 ЦПК України закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_14 (дружини скаржника ОСОБА_7 ) на рішення Біляївського р/с Одеської області від 12.12.2014 р. з тих підстав, що ОСОБА_14 не є стороною договору купівлі-продажу спірної квартири і не є спадкоємцем за законом або за заповітом після смерті ОСОБА_9 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_14 , яка не є стороною по справі, і вказаний спір жодним чином не стосується прав та інтересів скаржниці, чиї інтереси не були порушені оскаржуваним рішенням з огляду на те, що скаржниця лише проживає у спірній квартирі на підставі рішення Василівської с/р Біляївського району Одеської області № 59-У від 14.07.2006 р. про надання спірної квартири ОСОБА_7 , чоловіку ОСОБА_14 «у зв`язку з необхідністю збереження пустуючих квартир багатоповерхових будівель шляхом надання їх бажаючим жителям села для повного відновлення і проживання на конкурсній основі…».

Таким чином, суд дійшов висновку, що у скаржника, його дружини та дітей - ніколи не виникало право власності чи права розпорядження спірною квартирою, а спірна квартира надана лише для проживання ОСОБА_7 .

Ухвалою ВССУ від 23.10.2017 р. було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до Васильківської с/р Біляївського району Одеської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири і визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, витребувано з Біляївського р/с цивільну справу № 496/5504/14 та відмовлено представнику ОСОБА_14 у задоволенні його клопотання про зупинення виконання рішення Біляївського р/с від 12.12.2014 р. та ухвали апеляційного суду Одеьскої області від 21.09.2017 р., так як вказана ухвала не підлягає примусовому виконанню, а щодо рішення Біляївського р/с від 12.12.2014 р. воно не є предметом оскарження даної касаційної скарги.

Таким чином, на сьогоднішній день рішення Біляївського р/с Одеської області від 12.12.2014 р. на сьогодні є чинним з огляду на п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно з яким підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень.

З огляду на вищевикладені норми Закону та ухвалу ВССУ від 23.10.2017 р. вказане рішення підлягає виконанню.

Заявник у своїй скарзі стверджує, що зазначене рішення перешкоджає нормальному проживанню йому та членам його родини в квартирі АДРЕСА_1 та загрожує йому та його сім`ї залишитись без місця проживання з посиланням виписку з рішення Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 14.07.2006 року № 59-У, відповідно до якої, вищевказана квартира була надана для проживання ОСОБА_7 і згодом на підставі цього ж рішення за даною адресою були зареєстровані усі члени його сім`ї, а саме: дружина - ОСОБА_14 , та дві доньки - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , іншого місця проживання за ними не зареєстровано, а тому, на думку скаржника, йому була спричинена майнова та моральна шкода та членам його родини, яка проявляється в загрозі залишитись без житла.

На думку суду, вказаною вище випискою від 25.07.2006 з рішення Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 56-У від 14.07.2006 р. жодним чином не підтверджується право ОСОБА_7 щодо володіння та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , а тому слідчий в оскаржувані постанові від 10.12.2018 р. дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_7 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000220 внесеного до ЄРДР від 04.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України з огляду на приписи ст.ст. 23,1167 та Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. та беручи до уваги те, що заявником ОСОБА_7 не було надано слідчому будь-яких належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій судді ОСОБА_5 під час ухвалення ним вищевказаного рішення під його головуванням від 12.12.2014 р. або будь-якого рішення (ухвали) про скасування зазначеного рішення, або висновок рішення ВРП щодо дисциплінарного проступку судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом яким би дії судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 визнано незаконними.
У кримінальному процесі наслідком кримінального порушення прав, свобод і законних інтересів об`єкта, формою негативних змін у його суспільних відносинах, що охороняються законом, є завдання шкоди моральної, фізичної або майнової, що є підставою для визнання особи потерпілим (ч. 1 ст. 55 КПК).

Шкода це об`єктивна категорія, що заснована на праві і моралі та представляє собою ті зміни, які настали у майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, і шкода, що є підставою для визнання особи потерпілим, має об`єктивний характер і тому вона відноситься до об`єктивної сторони складу злочину. Її об`єктивний характер проявляється і в тому, що шкода, будучи заподіяна певній особі, існує незалежно від чиєїсь думки, в тому числі і думки цієї особи.

З матеріалів вказаного кримінального провадження випливає, що моральна шкода, яка нібито завдана Заболотному зазначеним вище рішенням Біляївського р/с Одеської області від 12.12.2014 р. - не доведена скаржником жодними належними та допустимими документальними доказами та не встановлена органами досудового розслідування, а тому будь-яких законних підстав для визнання скаржника ОСОБА_7 потерпілими у вказаному кримінальному провадженні немає, і як слід, не має законних підстав для задоволення скарги про скасування постанови слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000220 внесеного до ЄРДР від 04.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України та зобов`язання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_4 залучити ОСОБА_7 у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 55 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що кожному державою гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996р., рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

За позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Згідно із ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 220 КПК України встановлює - клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, які відмовлено у визнанні потерпілим.

Право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора в контексті положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частин першої, другої ст. 55, п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга необґрунтована, безпідставна, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 55,56,220,221,303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання слідчого виконати певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1