йСправа № 304/540/19 Провадження № 1-кс/304/210/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000149 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000149 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 ; пристрій невстановленого взірця для зважування, який було виявлено в салоні під пасажирським сидінням автомобіля марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 ; металобрухт загальною масою 805 кг, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Клопотання мотивує тим, що 04 квітня 2019 року біля 16.30 год по вул. Визволення у с. Тур`я-Ремета Перечинського району працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області в ході проведення профілактичних заходів під умовною назвою «Візит» було виявлено громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , який на автомобілі марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 скуповував від місцевих мешканців брухт чорних металів, не маючи на це будь-яких дозвільних документів. Дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000149 від 05 квітня 2019 року з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. Крім того, під час проведення огляду вищевказаного автомобіля під пасажирським сидінням було виявлено пристрій невстановленого взірця для зважування, а у багажному відділенні металобрухт. Оскільки для здобуття доказів, а також встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, проведення всіх необхідних слідчих дій та експертиз, необхідним є накладення арешту на майно для збереження речових доказів, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку зі значною завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності та задовольнити таке, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПК України не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування під час розгляду даного клопотання та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання фактичний володілець майна ОСОБА_6 не з`явився, однак подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує, однак просить передати автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , йому на відповідальне зберігання. Одночасно не заперечує проти незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 04 квітня 2019 року біля 16.30 год по вул. Визволення у с. Тур`я-Ремета Перечинського району працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області в ході проведення профілактичних заходів під умовною назвою «Візит» було виявлено громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , який на автомобілі марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 скуповував від місцевих мешканців брухт чорних металів, не маючи на це будь-яких дозвільних документів.

Також із даних матеріалів убачається, що за вищевказаним фактом 05 квітня 2019 року було розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000149 від 05 квітня 2019 року.

Разом з цим встановлено, що 04 квітня 2019 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин події, проведено огляд автомобіля марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1995 року випуску, всередині якого виявлено металобрухт загальною вагою 805 кг та пристрій для зважування невстановленого взірця.

Крім цього встановлено, що постановою слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 05 квітня 2019 року автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 ; пристрій невстановленого взірця для зважування та металобрухт у багажному відділенні загальною масою 805 кг визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні. Вищевказаний автомобіль з пристроєм для зважування невстановленого взірця всередині салону поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Перечинського ВП, а металобрухт загальною масою 805 кг передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити, передавши при цьому транспортний засіб на відповідальне зберігання його фактичному володільцю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000149 від 05 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 ; пристрій для зважування невстановленого взірця, який було виявлено в салоні під пасажирським сидінням автомобіля марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 ; металобрухт загальною масою 805 кг, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Арештований автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 передати на відповідальне зберігання фактичного володільця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_3 , забезпечивши слідчому у разі необхідності доступ до вказаного транспортного засобу.

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1