Дата документу 07.02.2019 Справа № 324/542/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/542/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/509/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андіжан Узбекистан, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-27 листопада 1990 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України із застосуванням ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-19 листопада 1993 року Запорізьким обласним судом за ст. ст. 86-1, 140 ч.2, 215-3 ч.2 КК України із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України до 5 років позбавлення волі;
-06 липня 1999 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.140 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;
-08 травня 2001 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 140 ч.2, 140 ч.3 КК України із застосуванням ст. 43 КК України до 3 років позбавлення волі;
-24 жовтня 2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 164 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком;
-18 серпня 2006 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
-07 лютого 2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 309 ч.1, ст. 315 ч.2, ст. 307 ч.2, ст. 317 ч.1 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16 травня 2012 року по відбуттю строку покарання;
-09 вересня 2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (судимість погашена),
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду скасувати та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, а саме те, що він визнав свою вину, частково відшкодував шкоду потерпілому, сприяв розкриттю та розслідуванню злочинів, проживає з матір`ю, яка є особою похилого віку, та потребує постійної допомоги з його боку.

Згідно з вироком суду, 02 березня 2018 року приблизно о 08-00 годині ОСОБА_6 без корисливого умислу та без мети крадіжки переліз через цегельний паркан на територію не функціонуючого заводу продовольчих товарів ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, 33. Знаходячись на вказаній території, ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливий мотив та корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені, через відчинені навстіж двері зайшов в одне з приміщень вказаного заводу, де за допомогою металевого прута пошкодив стійку металевої конструкції, яка складалась із швелерів, в результаті чого вона впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_6 таємно викрав два металевих швелера, які слугували опорами металевої конструкції загальною вагою 130 кг, з якими покинув територію ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном. Згідно висновку експерта №1475-18 від 27 березня 2018 року, ринкова вартість одного кілограму брухту чорного металу на момент вчинення злочину, тобто на 02 березня 2018 року, складала 7,3 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС» майнову шкоду на загальну суму 949, 00 грн.
Після цього, ОСОБА_6 03 березня 2018 року приблизно о 08-00 годині, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотив та мету, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, прийшов до нефункціонуючого заводу продовольчих товарів ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, 33, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені, переліз через цегельний паркан на територію вказаного заводу. Знаходячись на вказаній території, ОСОБА_6 через відчинені навстіж двері зайшов в одне з приміщень вказаного заводу, звідки таємно викрав два металевих швелера, які раніше слугували опорами металевої конструкції, загальною вагою 150 кг, з якими покинув територію ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном. Згідно висновку експерта №1475-18 від 27 березня 2018 року, ринкова вартість одного кілограму брухту чорного металу на момент вчинення злочину, тобто на 03 березня 2018 року, складала 7,3 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС» майнову шкоду на загальну суму 1095,00 грн.
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_6 04 березня 2018 року приблизно о 08-00 годині, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотив та мету, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, прийшов до не функціонуючого заводу продовольчих товарів ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, 33, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені, переліз через цегельний паркан на територію вказаного заводу. Знаходячись на вказаній території, ОСОБА_6 через відчинені навстіж двері зайшов в одне з приміщень вказаного заводу, звідки таємно викрав металевий швелер, який раніше слугував опорою металевої конструкції, загальною вагою 115 кг, з яким покинув територію ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС», отримавши реальну можливість розпоряджатися цим майном. Згідно висновку експерта №1475-18 від 27 березня 2018 року, ринкова вартість одного кілограму брухту чорного металу на момент вчинення злочину, тобто на 04 березня 2018 року, складала 7,3 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ТОВ «КАЛІПСО-ПЛЮС» майнову шкоду на загальну суму 839,5 грн.
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та вважала вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є злочином середньої тяжкості, а інші тяжкими, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі умисних тяжких корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, не одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, проживає разом з матір`ю, не має постійного місця роботи та легального джерела доходу. Також суд врахував, що шкода, завдана потерпілому, була частково відшкодована не обвинуваченим, а шляхом повернення вилучених працівниками правоохоронних органів трьох швелерів. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його щире каяття були враховані судом першої інстанції в якості обставини, що пом`якшує покарання, та дали суду можливість призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який є мінімально можливим за санкціями ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, дійшов правильного висновку про відсутність обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

При цьому колегія суддів також зважає і на те, що відповідно до досудової доповіді органу пробації, з урахуванням інформації, що характеризує особу обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається останній, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання є обґрунтованим, законним та справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строку, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4