Ухвала
Іменем України
22 березня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-1343 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року щодо ОСОБА_4 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білорічиця Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційні скарги залишені без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 03 червня 2016 року приблизно о 01.52 год. разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у кафе «Щедрий вечір» у м. Києві, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинили хуліганські дії, під час яких заподіяли потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України суди недостатньо врахували усі обставини події, ступінь тяжкості та суспільну небезпечність злочину, дані про особу засудженого, а також обставини, що обтяжують покарання, і дійшли безпідставного висновку про можливість виправлення винного без реального відбування ним покарання.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує судові рішення щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання.
Прокурор лише не погоджується з висновком суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
На думку колегії суддів ці доводи прокурора є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчиненого злочину, який є середньої тяжкості, конкретні обставини скоєного, його роль у вчиненому, обставину, що обтяжує покарання, - алкогольне сп`яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 296 КК України, у розмірі, що наближений до максимального.

У той же час суд при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував дані про особу винного, який раніше не судимий, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, вину визнав, щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та призначив йому максимальний іспитовий строк, передбачений цією нормою закону.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, які в цій частині є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, та дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Судом обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання. Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що з дня постановлення вироку минуло майже два роки, протягом яких ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків не порушував, до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про те, що засуджений стає на шлях виправлення, а отже мета покарання буде досягнута.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3