КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1177/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2019 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «PORSCE CAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помістивши вказаний автомобіль на територію спеціального закритого майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, розташованого за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Садова, 20.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2019 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, адже слідчий суддя не встановив наявності належних підстав для накладення такого арешту, а сама ухвала не містить у собі ознак, передбачених ст. 370 КПК України.
Також, як зазначає апелянт, слідчий суддя при розгляді клопотання не прийняв до уваги ту обставину, що у вказаному кримінальному провадженні власнику майна ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, останній надав пояснення в якості свідка, а отже накладення арешту на майно, що належить йому на праві власності є не обґрунтованим.
На думку представника власника майна, слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу безпідставно послався на передбачену ч. 2 ст. 170 КПК України правову підставу, а саме накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно, на яке накладено арешт не підпадає під критерії, визначені ст. 98 КПК України.

В судове засідання представник власника майна не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України від 06.01.2019 року.

05.01.2019 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, було оглянуто та вилучено автомобіль марки «PORSCECAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після цього він був доставлений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Садова, 20.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ національної поліції в Київської області ОСОБА_9 від 06.01.2019 року автомобіль марки «PORSCE CAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та залишено на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Садова, 20.
09.01.2019 року прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до Шевченківського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на автомобіль марки «PORSCE CAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помістивши вказаний автомобіль на територію спеціального закритого майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, розташованого за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Садова, 20, посилаючись на наявність передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2019 року клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на вищевказане майно.
Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, і накладення арешту на нього, необхідно з метою збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_8 та представника власника майна ОСОБА_7 , дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Таким чином, всупереч доводам апелянта та відповідно до матеріалів провадження, постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 06.01.2019 року, автомобіль марки «PORSCE CAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом.
Доводи представника, що ОСОБА_6 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, а тому правові підстави для накладення арешту відсутні, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника власника майна, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «PORSCE CAYENNE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помістивши вказаний автомобіль на територію спеціального закритого майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, розташованого за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Садова, 20, - залишити без змін, аапеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4