УХВАЛА
іменем україни

5 березня 2019 року
м. Київ

справа № 199/246/18
провадження № 51-1010ск19

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року про повернення апеляційної скарги,
в с т а н о в и л а:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ГУНП у Дніпропетровській області, яка не підлягає оскарженню на стадії досудового розслідування.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 13 лютого 2019 року закрив апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_4 на згадану ухвалу місцевого суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ст. 24 та ч. 3 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищої інстанції, зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності й дотримання прав та законних інтересів осіб, які беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності.

Загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК, застосовуються у випадку, якщо положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження. Однак питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовано главою 26 вказаного Кодексу, викладені у ній норми є спеціальними по відношенню до загальних і саме вони підлягають застосуванню у цьому провадженні.

Водночас у ст. 309 КПК міститься вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Рішення слідчого судді, яким відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого у згаданому переліку відсутнє, тобто його оскарження в апеляційному порядку під час досудового розслідування кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Таким чином, установивши, що ухвала слідчого судді від 30 січня 2019 року не підлягає оскарженню в апеляційному порядку і те, що апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_4 не могло бути відкрито, суд апеляційної інстанції закриваючи його, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3