Справа № 751/1292/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/16/19
Категорія - ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0009103 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кролевець Сумської області, житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, працював монтажником в ТОВ «Славтрансбуд» м. Славутич Київської області, раніше судимий 23.06.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду від 23.06.2016 року й остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня приведення вироку суду до виконання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 176,20 грн. - віднесено на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 21 вересня 2016 року, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку № 42-а по проспекту Миру в м. Чернігові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито заволодів належними ОСОБА_10 гаманцем з грошовими коштами в сумі 1900 грн. та 800 російських рублів, що відповідно до курсу валют НБУ станом на 21.09.2016 року, складає 318,80 грн., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2218,80 грн.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначив, що місцевим судом було порушено право сторони захисту на допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , оскільки прокурором не було забезпечено явку даних свідків у судове засідання, а судом стороні захисту було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про повторний їх виклик. Вказав, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що грабіжник вирвав у неї гаманець з коштами та мобільний телефон «Huawei», що також підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Свідок ОСОБА_17 вказав, що придбав даний телефон у ломбарді, після чого цей телефон у нього був вилучений працівниками поліції. В ході досудового розслідування було встановлено, що вказаний телефон до ломбарду принесла свідок ОСОБА_11 , якій цей телефон передав свідок ОСОБА_16 . Крім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які докази вручення повістки про виклик потерпілої ОСОБА_10 для участі в судовому засіданні 03 січня 2018 року. Однак в судовому засіданні секретар повідомила, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Крім того, суд не поставив питання про можливість проведення судового розгляду за відсутності потерпілої, думки учасників процесу не вислухав, а вказані відомості були занесені до журналу судового засідання. Також, судом було безпідставно відмовлено обвинуваченому у наданні йому часу 1-2 дні для підготовки виступу у судових дебатах.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вчинив злочин через незначний проміжок часу після попереднього вироку, а також поведінку ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема його безпідставне нез`явлення у судові засідання, що свідчило про умисне затягування судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав, а скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, котрий підтримав свою апеляційну скаргу, а скаргу сторони захисту залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, вказав, що дійсно вчинив грабіж щодо потерпілої ОСОБА_10 . При цьому просив його суворо не карати, так як він зробив для себе належні висновки, протягом останніх двох років жодних кримінальних правопорушень не скоював і вів законослухняний спосіб життя.

Крім визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду показала, що 21 вересня 2016 року, приблизно о 18.30 год., вона йшла по вулиці І. Мазепи в напрямку «Мегацентру», що по проспекту Миру в м. Чернігові. Вона була в навушниках, в одній руці тримала гаманець та мобільний телефон «Huawei». Вже підходячи до кафе «ARBUZZO», вона відчула поштовх у потилицю, коли повернулася побачила молодого хлопця, який вирвав у неї з руки гаманець. В гаманці були гроші в сумі 1900 грн. та 800 російський рублів. Мобільний телефон їй повернули працівники поліції. В ході проведення слідчих дій вона чітко впізнала ОСОБА_8 як особу, що відкрито викрала у неї майно.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 в місцевому суді показав, що 10 січня 2017 року він разом з дівчиною були присутні в якості понятих під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який розказав та показав, що 21.09.2016 року, у вечірній час, біля кафе «ARBUZZO» в м. Чернігові, він підбіг зі спини до дівчини і вирвав у неї з рук гаманець з грошима, після чого втік. Обвинувачений розповідав все добровільно, поводився розкуто. В протоколі проведення слідчого експерименту все викладе відповідає дійсності. Зауважень та заяв на протокол у присутніх не було.

Окрім показань потерпілої та свідка, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.09.2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 звернулася до ЧВП ГУНП в Чернігівській області із заявою, в якій просила вжити заходів до невідомого молодого чоловіка, одягнутого в сірий спортивний костюм, на зріст 170-175 см, який вирвав у неї з рук гаманець із грошима в сумі 1900 грн. та мобільний телефон «Huawei» (т.1, а.к.п.106);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.01.2017 із фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_8 у присутності понятих пояснив та показав на місці про обставини вчиненого ним злочину, зокрема, вказав, що 21.09.2016 року, близько 18.30 год., він рухався від будинку № 3 по вулиці І.Мазепи в напрямку проспекту Миру в м. Чернігові. Попереду нього на відстані 30 метрів у тому ж напрямку рухалася незнайома дівчина, в якої в руці він побачив гаманець та вирішив ним заволодіти. Він підбіг до вказаної дівчини зі спини, вирвав у неї з руки гаманець і побіг у напрямку хвіртки у паркані на територію Чернігівської міської лікарні № 1. В гаманці було 1900 грн. та 800 російських рублів (т.1, а.к.п.129-132);

- довідкою НБУ в Чернігівській області від 10.01.2017 року, згідно якої офіційний курс національної валюти України відносно російського рубля складав 21.09.2016 року 10 російських рублів 3,9853 грн. (т.1, а.к.п.133);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 21.09.2016 року відкрито викрала належне їй майно (т.1, а.к.п.142-143).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, що належить потерпілій ОСОБА_10 , вчинене повторно, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання захисника на порушення місцевим судом права на допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не заслуговує на увагу, оскільки неможливість допиту в судовому засіданні даних свідків пояснюється виключно пасивною позицією сторони обвинувачення та сторони захисту, які не забезпечили явку вказаних вище осіб у судові засідання, не дивлячись на те, що саме з цієї причини судові засідання неодноразово відкладалися.

Доводи сторони захисту з приводу невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що полягає у посиланні місцевим судом на пояснення потерпілої ОСОБА_10 , що грабіжник вирвав у неї гаманець з коштами та мобільний телефон «Huawei», є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки ні в обвинувальному акті, ні вироком суду ОСОБА_8 відкрите викрадення мобільного телефону в потерпілої не інкримінується.

Посилання захисника на неналежне повідомлення судом потерпілої ОСОБА_10 про явку в судові засідання є непереконливими.

Так, потерпіла ОСОБА_10 була присутня у підготовчому судовому засіданні 08 червня 2017 року та судових засіданнях 15.11.2017 року, 29.11.2017 року, надавала пояснення з приводу обставин викрадення у неї майна обвинуваченим, що підтверджується відповідними журналами судових засідань (т.1, а.к.п.71-72, 190-191, 205-207).

Твердження сторони захисту, що місцевим судом було безпідставно відмовлено обвинуваченому у наданні йому часу 1-2 дні для підготовки виступу у судових дебатах не ґрунтується на законі, оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено надання часу для підготовки виступу у судових дебатах.

Під час усього судового розгляду ОСОБА_8 надавалась кваліфікована правова допомога захисника. Справа одноепізодна та складалась із двох томів, а в суді першої інстанції перебувала тривалий час з 02.03.2017 року по 04.01.2018 року, протягом якого сторона захисту мала достатньо часу і можливостей узгодити свою позицію та підготуватись до судових дебатів.

До того ж, право на захист обвинуваченого під час судових дебатів було реалізовано шляхом виступу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 .

За таких обставин відсутні підстави вважати, що місцевий суд розглянув дане кримінальне провадження з порушенням права обвинуваченого на захист, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Відтак, доводи захисника обвинуваченого щодо порушення місцевим судом кримінального процесуального закону колегія суддів вважає неспроможними, так як вони повністю спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони не є переконливими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання ОСОБА_8 і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який за місцем тимчасового проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його молодий вік; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; а також те, що він раніше судимий, скоїв злочин у період іспитового строку за попереднім вироком, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, майже в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням вимог ст.71 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4