Справа №345/270/19
Провадження № 1-кп/345/176/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2019 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 листопада 2018 року за №0000735 щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента 2 курсу Калуського колледжу культури і мистецтв, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 винаймали житло в АДРЕСА_2 , де спільно проживали.

15.06.2018 близько 00.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кімнати вказаної квартири, знаючи що в сумці ОСОБА_7 знаходяться грошові кошти, вирішив ними незаконно заволодіти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 покинув помешкання, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення викрав із сумки, яка зберігалася на поличці в шафі кімнати, грошові кошти в сумі 300 польських злотих, що відповідно до курсу Національного банку України в перерахунку на гривні становить 2162,28 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що він дійсно, 15.06.2018, перебуваючи у квартирі, що на АДРЕСА_2 , вирішив викрасти із сумки ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 300 польських злотих. Зазначив, що щиро розкаюється у скоєному, шкоду відшкодував та просив суд суворо його не карати.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та на підставі ст. 105 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності, застосувавши відносно обвинуваченого заходи виховного характеру.

Захисник обвинуваченого та його законний представник у судовому засіданні просили звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 105 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що матеріальна шкода, завдана злочином йому відшкодована.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, його вина доведена доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0000735, зокрема, протоколом слідчого експерименту від 10.01.2019 з додатками, згідно з якого у присутності ОСОБА_7 проведено огляд однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , де у шафі знаходилась сумка потерпілого із грошовими коштами в сумі 300 польських злотих.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що його вина у вчинені злочину знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується як працьовитий, врівноважений, без поганих звичок, допомагає батькам, повністю визнав себе винуватим.

Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого є вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обтяжуючих вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Також, за дорученням суду, уповноваженим представником органу пробації, у даному кримінальному проваджені була складена досудова доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.32-35).

Відповідно до положень ч.1 ст.314-1 КПК України, суд враховує зміст досудової доповіді в частині інформації, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання.

Зі змісту досудової доповіді вбачається, що обвинувачений зареєстрований та проживає разом із батьками на АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. На «Д» обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Неповнолітній навчається у Калуському коледжі культури і мистецтв на ІІ курсі спеціальності «Хореографія», спеціалізації «Народна хореографія». Протягом навчання студент показав хороші задатки, з відповідальністю ставиться до своїх обов`язків. З перших днів навчання приймає активну участь в позаурочних заходах, є учасником Народного ансамблю танцю «Мереживо». Навчальні заняття відвідує активно, пропусків без поважних причин немає. ОСОБА_4 працьовитий, вимогливий до себе та оточуючих.

Також, досудовою доповіддю визначено, що, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Враховуючи заявлене прокурором та захисником клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано законним представником неповнолітнього обвинуваченого, суд вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до ст. 105 КК України, а саме, передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, шкоду відшкодував, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться. Крім того, згідно листа служби у справах дітей Тисменицької РДА, батьками ОСОБА_4 створено належні умови проживання, навчання та відпочинку дітей. Сімя проживає в задовільних житлових та матеріально-побутових умовах.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх», вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК, статей 9 і 447 КПК, а також враховувати відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в його постанові від 31 травня 2002 N 6 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру".

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» - передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, який підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України у віці 16 років, а отже відносно нього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст. 105 КК України, а саме передача неповнолітнього під нагляд батьків.

Згідно ч.3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 105 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ч.1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання.

Згідно п.3 ч.2 ст. 105 КК України застосувати відносно ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру, а саме передача ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 до повноліття ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий :