Справа № 305/386/18
Номер провадження 1-кп/305/238/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2019 . Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000095 від 28.01.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянини України, з середньою освітою, не одруженого, прибиральника Верхньоводянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, Рахівського району, Закарпатської області, військовозобов`язаного, не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд, -
ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2019 до Рахівського районного суду Закарпатської області з Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, повторно, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000095 від 28.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні, просила призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акта, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає всім вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просили повернути обвинувальний акт прокурору для доопрацюваня, оскільки обвинуальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, обвинувачення є незрозумілим.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права та його законність (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), поняття яких законодавцем визначено у ст.ст. 8 та 9 названого Кодексу.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються приписи ч. 1 ст. 9 КПК України, якими передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 28.01.2018. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, зокрема про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як роз`яснено в п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в себе не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення. До того ж законодавець чітко визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Фактичний аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 свідчить про те, що у ньому незрозуміло викладено суть обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені за результатами досудового розслідування кримінального провадження і правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність. Однак висунуте органом досудового розслідування детальне формулювання обвинувачення ОСОБА_5 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України в обвинувальному акті відсутнє.

Таким чином слід констатувати, що відсутньою є сама основа для можливості розгляду кримінального провадження по суті, так як відсутнє конкретне обвинувачення, яке висунуте органом досудового розслідування в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України. Також слід зазначити, що термін «обвинувальний акт» і визначено законодавцем таким, оскільки він має містити обвинувачення, а не лише обставини встановлені під час досудового розслідування.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинні бути викладені з обов`язковим урахуванням наведених вимог ст. ст. 91, 374 КПК України. При цьому фактичні обставини та формулювання обвинувачення мають бути викладені окремо і не повинні суперечити один одному.

Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин злочину, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

Вказане, зокрема, істотно порушує вимоги п. а) та b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якими передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, а саме бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, а право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту (рішення у справі «Абрамян проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії», «Даллос проти Угорщини»).

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»; у рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «...обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»; у рішенні від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» зазначає, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення...». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення…».

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.11.2018 року обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 було вже повернуто прокурору, для доопрацювання. Апеляційна скарга, яку подала процесуальний керівник - ОСОБА_3 , ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.12.2018 року була залишена без задоволення, а винесена судом ухвала щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України, залишена без змін.

Таким чином, не усунувши недоліки які суд першої інстанції зазначив у ухвалі, з чим погодився і Закарпатський апеляційний суд, прокурор погодив та скерував до суду І інстанції, повторно обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за тим же, обвинувачем - ч. 1 ст. 309 КК України, фактично допустивши аналогічні порушення, чим грубо порушив вимоги чинного законодавства, не дотримавшись повторно вимог, передбачених ст. 291 КПК України щодо обвинувального акта.

Таким чином, обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених кримінально-процесуальним законодавством, та є незрозумілим, оскільки в обвинувальному акті відсутнє детальне і зрозуміле формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення ОСОБА_5 діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального провадження, в межах якого повинен проводитися судовий розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

Окрім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невідємною частиною обвинувального акту не містить, усіх реквізитів як це передбачено ст. 109 КПК України, зокрема не вказано скільки вилучено сухих рослин коричневого кольору ззовні схожих на рослини коноплі, хто саме вніс відомості до ЄРДР за № 0000095 невідомо.

Зокрема у розділі першому, позиції 1-4, у розділі ІІІ взагалі не вказано, чи застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження.

І це при тому, що як в ухвалі Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.11.2018 року по поверненні обвинувального акту на доопрацювання про це вказувалося, а Закарпатський апеляційний суд, також про це наголосив у своїй ухвалі від 26.12.2018 року.

Не зважаючи на це, при повторному скеруванні до суду обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, вказані недоліки не усунуті, що свідчить про явне порушення органом досудового розслідування вимог суду.

Затверджено прокурором ОСОБА_3 , обвинувальний акт 31 січня 2018 року, що не обумовлено нею в ході попереднього судового засідання як описку, що суд не може прийняти за відповідність фактичним обставинам.

Отже на думку суду, що ствердили і ОСОБА_5 та його захисник - ОСОБА_4 , обвинувачення є незрозумілим та неконкретним та є неправильно сформульованим у правовому відношенні.

З урахуванням того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то суд призначивши справу до судового розгляду за наявності таких недоліків обвинувального акту буде фактично позбавлений можливості роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_5 та провести судовий розгляд кримінального провадження по суті. До того ж ухвалення судового рішення за таких обставин у будь-якому разі може бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлять суд в наступному ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок, зміст якого б відповідав вимогам ст. 374 КПК України.

Аргументи та доводи прокурора щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту незважаючи на вищевказані обставини судом відхиляються, оскільки кримінальним процесуальним законодавством чітко передбачено вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, порядок його затвердження та вручення (підозрюваному) обвинуваченому.

Відсутність належно сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведених вище норм кримінального процесуального закону та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Як зазначено в ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить також і ст. 17 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України не відповідає вимогам КПК України, такі порушення неможливо усунути в процесі підготовчого судового розгляду та перешкоджають такому, а тому обвинувальний акт підлягає повторному, поверненню прокурору Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, для усунення зазначених недоліків у розумні строки.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 9, 91, 110, 291, 293, 314, 369, 370, 372, 376 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000095 від 28.01.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, прокурору Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, для усунення недоліків у розумний строк, повторно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду, через Рахівський районний суд, протягом семи діб з дня її повного проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 .

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1