ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/295/18 Справа № 192/1243/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Солонянська виправна волонія (№21) Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України з 18 лютого 2016 року, відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на підприємстві установи до цеху ССЦ-3 з вересня 2016 року по теперішній час.
Згідно довідки про заохочення та стягнення має чотири заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які застосовані до нього 18 листопада 2016 року, 20 липня 2017 року, 21 січня 2018 року, 08 червня 2018 року, за умови перебування в СВК № 21 з лютого 2016 року, що на думку суду першої інстанції не може свідчити про належне та систематичне позитивне ставлення до праці, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання.
Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відсутність стягнень у засудженого ОСОБА_6 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки. Тому наявність заохочень у засудженого суд вважає є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Також судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_6 тричі в 2007 році, 2010 році, 2014 році звільнявся умовно-достроково, проте не зробив для себе належних висновків і вчиняв нові умисні тяжкі злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.
Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд першої інстанції оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що адміністрація установи характеризує його задовільно. Засуджений довів своє виправлення та був заохочений п`ять разів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ Солонянська виправна колонія №21 Міністерства юстиції України з 18 лютого 2016 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на підприємстві установи цеху ССЦ-3 з вересня 2016 року.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допустив, до праці ставиться сумлінно, стягнень не має. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням (а.с. 2).
Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_6 має чотири заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які застосовані до нього 18 листопада 2016 року, 20 липня 2017 року, 21 січня 2018 року, 08 червня 2018 року, за умови відбування покарання в СВК №21 з 18 лютого 2016 року (а.с. 3).
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Солонянська виправна волонія (№21) Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4