Справа №463/2508/19
Провадження №1-кс/463/1260/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, -

встановив:

01.04.2019 в провадження Личаківського районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ДБР), ОСОБА_4 від 18.03.2019 про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні №0000266.

Скаргу мотивує тим, що суддя Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , в адміністративній справі №819/2341/17, зловживаючи своїми правами та маніпулюючи процесуальним правом, з корупційних мотивів 13 квітня 2018 року умисно постановила завідомо неправосудне рішення - задовольнила позов повністю, чим за допомогою свого неправосудного судового рішення допомогла позивачці - ОСОБА_6 на підставі сфабрикованих документів протиправно набути право власності на автостоянку АДРЕСА_1 , який збудований на земельній ділянці, наданій ПМП «Галактика» згідно з державним актом.

Оскільки вказаним рішенням ОСОБА_3 завдано моральну та майнову шкоду в особливо великих розмірах, тому 30.07.2018 він подав прокурору Тернопільської області заяву про вчинення кримінального правопорушення. 22.12.2018 за ухвалою слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області по справі №607/14922/18 відомості за його заявою про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження - 0000266 і спеціально прокурором та органом досудового розслідування занижено правову кваліфікацію на ч. 1 ст. 375 КК України, замість ч. 2 ст.375 КК України.

Постановою слідчого ДБР від 18.03.2019, яку ОСОБА_3 отримав 21.03.2018, кримінальне провадження №0000266 закрито, однак ОСОБА_3 вважає її необґрунтованою, немотивованою та передчасною, оскільки слідчий в порушення ч.2 ст.9 КПК України не дослідив усі обставини кримінального провадження, які повідомлені ОСОБА_3 у заяві та під час допиту в якості свідка. Слідчий в порушення п.2 ч.5 ст.110 КПК України не зазначив в мотивувальній частині постанови ніяких відомостей за фактом зловживання посадовими та службовими особами Тернопільської міської ради щодо земельної ділянки, наданої ПМП «Галактика», за фактом раніше постановленого суддею ОСОБА_5 завідомо неправосудного рішення у справі №2-а/1970/3968/11, не внесено відомості до ЄРДР за цими фактами, також слідчим зовсім не розслідувано обставини про надання ОСОБА_6 сфабрикованих документів для реєстрації права власності на автостоянку, про протиправні дії прокуратури, зокрема факт звернення прокуратури до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі підставного обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Головацького-3а» до Приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що використовувались при незавершеному будівництві об`єкта багатоквартирного житлового будинок із вбудованими автостоянками та громадськими приміщеннями, факти кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , якого засуджено 12 червня 2012 року лише за ст.ст. 364 та 367 КК України, а решта справи за численними фактами викрадення мільярдів гривень шляхом обману більше ніж у 3000 пайовиків, в тому числі ПМП «Галактика», прокуратура приховала, факти зловживання посадових осіб Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо земельної ділянка, наданої ПМП «Галактика», не дано жодного завдання оперативним підрозділам та не проведено жодної негласної слідчої (розшукової) дії щодо встановлення корупційних зв`язків судді ОСОБА_5 із посадовими особами міської ради, в порушення п.2 ч.2 ст. 60 КПК України спеціально не надано ОСОБА_3 можливість подати на підтвердження його заяви речі і документи, які стосуються предмету доказування у кримінальному провадженні, не розслідуваний факт прийняття завідомо неправосудного рішення суддею ОСОБА_5 у справі №819/2341/17, яким протиправно скасовано рішення Державного реєстратора, не отримано тимчасовий доступ до матеріалів адміністративних справ №2-а/1970/3968/11 та №819/2341/17, які знаходяться в Тернопільському окружному адміністративному суді, не отримано тимчасовий доступ до реєстраційної справи за фактом реєстрації права власності на автостоянку № НОМЕР_1 , яка знаходиться у Відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, не допитано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо фальшивих документів, що були надані для реєстрації права власності на автостоянку №100 та працівників прокуратури про обставини за фактом прихованої справи стосовно ОСОБА_7 , що, на думку ОСОБА_3 , підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, не призначено та не проведено жодної експертизи, в тому числі судової земельно-технічної щодо земельної ділянки.

Таким чином, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження, на думку ОСОБА_3 явно перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження, оскільки: 1) не вжито органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; 2) в постанові містяться необгрунтовані висновки щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та протиправно зазначено невірний висновок про відсутність в діянні складу злочину; 3) не проведено слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі; 4) не призначено та не проведено жодної необхідної експертизи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав з підстав, викладених у ній, просив постанову слідчого ДБР про закриття кримінального провадження скасувати.

Слідчий ДБР ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив. Зазначив, що в ході проведення досудового слідства було проведено ряд слідчих дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000266 та встановлено, що ОСОБА_3 фактично не погоджується з прийнятим суддею ОСОБА_5 рішенням, а заява про вчинення останньої злочину є поза процесуальним способом його оскарження. Оскільки під час досудового слідства не було встановлено обставин, які свідчили б про постановлення суддею завідомо неправосудного рішення, слідчий прийшов до висновку про відсутність в діяннях судді Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України є підставною для закриття кримінального провадження.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого, дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження №0000266, слідчий суддя встановив наступне.

Постановою слідчого ДБР від 18.03.2019 закрито кримінальне провадження №0000266 від 22.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях судді Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_3 посилається на невідповідність її вимогам ч.5 ст.110 КПК України, а також на неповноту досудового розслідування, оскільки слідчий не перевірив усіх фактів, вказаних ОСОБА_3 щодо вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами міської ради, працівниками прокуратури та іншими особами, не вніс відомості за вказаними фактами до ЄРДР, не отримав тимчасовий доступ до документів, не провів експертиз та не допитав свідків щодо фальшивих документів, що були надані для реєстрації права власності на автостоянку №100 та про обставини за фактом прихованої справи стосовно ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з:1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Як вбачається з оскаржуваної постанови така відповідає вказаним вимогам. Так, 22.12.2018 прокурором Прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області від 29.11.2018 у справі №607/14922/18 щодо зобов`язання прокуратури внести відомості за заявою ОСОБА_3 відносно умисного постановлення завідомо неправосудного рішення суддею Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області у справі №819/2341/17 внесено дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 375 КК України.

Після надходження матеріалів кримінального провадження, з 07.02.2019, ДБР здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, під час якого слідчим було встановлено, що суддею Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області ОСОБА_5 , у справі № 819/2341/17 13.04.2018 винесено рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено повністю. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства «Центр реєстрації права» Корецької районної ради Рівненської області ОСОБА_9 від 04.12.2017 (10:17:20) індексний номер рішення 38492691. Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.12.2017 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на автостоянку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, нежитлове приміщення в багатоквартирному житловому будинку: АДРЕСА_2 ), вчинений державним реєстратором ОСОБА_9 на підставі рішення № 38492691 від 04.12.2017. Цим рішенням також скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.12.2017 про вчинення реєстраційної дії щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на вказаний об`єкт нерухомого майна, вчинений державним реєстратором ОСОБА_9 на підставі рішення № 38492691 від 04.12.2017.

В ході досудового розслідування проведено допит ОСОБА_3 , витребувано з Тернопільського окружного адміністративного суду копії рішень судів по справі №1940/1644/18 від 12.11.2018 та по справі №819/2341/17 від 13.04.2018.

Вищевказане рішення від 13.04.2018 у справі №819/2341/17 за позовом ОСОБА_6 задоволено повністю. Згідно з останнім рішенням від 12.11.2018 у справі №1940/1644/18 за позовом приватного малого підприємства «Галактика» до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернопіль Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено повністю. Також встановлено, що рішення суду від 13.04.2018 по адміністративній справі №819/2341/17 оскаржено ОСОБА_3 в апеляційному порядку та, відповідно до постанови суду апеляційної інстанції, його скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої провадження по справі закрито.

Наведене стало підставною для звернення ОСОБА_3 із заявою про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбачного ч.1 ст.375 КК України.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Таким чином, як обґрунтовано встановлено слідчим під час здійснення досудового розслідування ОСОБА_3 фактично не погоджується з процесуальним рішенням судді Тернопільської області ОСОБА_5 , що жодним чином не підтверджує вчинення суддею кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України та за своїм змістом є позапроцесуальним способом оскарження та одним із протиправних намагань втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів.

Не спростовують вказаних висновків та не свідчать про неповноту досудового слідства і посилання ОСОБА_3 на те, що слідчий не провів жодного розслідування щодо вказаних ним обставин про надання ОСОБА_6 сфабрикованих документів для реєстрації права власності на автостоянку, про протиправні дії прокуратури, зокрема факт звернення прокуратури до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі підставного обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Головацького -3а» до Приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що використовувались при незавершеному будівництві об`єкта багатоквартирного житлового будинок із вбудованими автостоянками та громадськими приміщеннями, факти кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , якого засуджено 12 червня 2012 року лише за ст.ст. 364 та 367 КК України, а решта справи за численними фактами викрадення мільярдів гривень шляхом обману більше ніж у 3000 пайовиків, в тому числі ПМП «Галактика», прокуратура приховала, факти зловживання посадових осіб Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо земельної ділянки, наданої ПМП «Галактика», оскільки такі не є тими обставинами, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №0000266 від 22.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

З цих же підстав необґрунтованими є доводи ОСОБА_3 щодо не отримання слідчим тимчасового доступу до документів, не проведення ним земельно-технічної експертизи та не проведення допиту свідків щодо фальшивих документів, що були надані для реєстрації права власності на автостоянку №100 та про обставини за фактом прихованої справи стосовно ОСОБА_7 .

Крім цього, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Тобто слідчий самостійно визначає, які слідчі дії необхідно та достатньо провести для встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження, зокрема і для вирішення питання про його закриття.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого від 18.03.2019 про закриття кримінального провадження №0000266 від 22.12.2018 є обґрунтованою, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування та задоволення скарги ОСОБА_3 немає.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 18 березня 2019 року про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні №0000266 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1