Справа № 461/8252/18
УХВАЛА
Іменем України

27.11.2018 року Галицький районний суд м. Львова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 від розгляду справи №461/8252/18
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просить відвести суддю ОСОБА_5 від всіх її справ.
В обґрунтування своєї заяви покликається на те, що суддя ОСОБА_5 у період з 2012 по 2014 роки виносив завідомо неправосудні рішення відносно ОСОБА_3 , внаслідок чого остання стала інвалідом 2 групи.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали заяву про відвід, просили таку задоволити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали заяви та справи, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).
Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку, а не шляхом оскарження їх в інший суд першої інстанції. Таке оскарження порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішенні справ належним судом.
Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 №6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
Пунктом 10 Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» передбачено, що відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження в справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Відповідно до статті 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід подаються одразу після встановлення підстав такого відводу. Відвід повинен бути вмотивований.
Судом встановлено, що у провадженні слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 знаходиться справа №461/8252/18 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Прокуратури Львівської області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Заявляючи відвід слідчому судді, заявник покликається на те, що слідчий суддя ОСОБА_5 у період з 2012 року по 2014 рік виносив завідомо неправосудні рішення відносно ОСОБА_3 .
Однак, розглянувши доводи ОСОБА_3 про відвід слідчого судді, суд дійшов висновку, що підстави, на які покликається заявник у своїй заяві про відвід слідчого судді, не містять в собі будь-яких відомостей щодо підстав, передбачених ст.75 КПК України для його відводу. Необхідно також відзначити, що до заяви не долучено жодних доказів, які б могли б свідчити про доцільність відводу слідчого судді ОСОБА_5 .
Окрім того, доводи ОСОБА_3 про те, що внаслідок дій слідчого судді ОСОБА_5 заявник стала інвалідом 2 групи, є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.
ОСОБА_3 також не надала доказів того, що рішення ЄСПЛ про упередженність слідчого судді ОСОБА_5 прийняте саме по тих справах, які зараз перебувають в провадженні цього судді. Рішення ЄСПЛ по іншим справах не є правовою підставою для відводу слідчого судді ОСОБА_5 .
Суд звертає увагу на те, що діючим КПК України не передбачено права на відвід судді "по всіх справах", які знаходяться в провадженні даного судді. Тому відсутні правові підстави для відводу слідчого судді ОСОБА_5 "по всіх справах".
Заява про відвід повинна бути мотивована, а відтак має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні.
Аналізуючи мотиви заяви про відвід, суд вважає, що такі з точки зору норм матеріального та процесуального права, не кореспондуються із змістом ст.75 КПК України, щодо обставин, які виключають участь слідчого судді у розгляді скарги, а тому у задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 від розгляду справи №461/8252/18 відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1