У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2652/17

№ 1-в/183/7/19

21 січня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участюсекретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,-

встановив:

19.12.2018 р. до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 від 10.12.2018 р. про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». Клопотання обґрунтоване наступним : 09.01.2018 р. вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 був засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Засуджений ОСОБА_3 просить застосувати до нього ст. ст. 1, 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити його від покарання мотивуючи своє клопотання тим, що він вчинив не тяжкий злочин, має неповнолітню дитину та є учасником антитерористичної операції.

Засуджений ОСОБА_3 та прокурор, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, їх неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Суд, розглянувши клопотання та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст.ст. 1, 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд прийшов до висновків про неможливість його задоволення виходячи з наступного.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону непозбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Судом встановлено, що дійсно на день набрання чинності цим Законом ОСОБА_3 мав малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, 09.01.2018 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 був засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Тобто ОСОБА_3 через вчинення ним саме умисного тяжкого злочину не є суб`єктом, на якого поширюються положення ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Також, статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Так, ОСОБА_3 був засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто за вчинення злочину, що не є особливо тяжким. Також, в період з 04.08.2015 року по 19.08.2015 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій області, що підтверджується копією довідки №1194 від 27.03.2018 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 .

В той же час, логічне тлумачення положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», на переконання суду, свідчить про те, що обов`язковою передумовою для її застосування до конкретної особи є те, щоб ця особа відповідала не одній із, а всім умовам, зазначеним в ст. 2 цього Закону, а саме:

- вирок стосовно якої не набрав законної сили, а також визнана винною у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами 2,3,4 ст. 410, частинами 2,3,4 ст. 411 КК України, і

- захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, і

- брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, і

- отримала статус учасника бойових дій,

- не відноситься до осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Тож суд приходить до висновку, що саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» до особи, яка їм відповідає.

Однак, до клопотання засудженого не додано, а матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 отримав посвідчення учасника бойових дій, тобто набувстатус учасника бойових дій, що виключає можливість застосування до нього положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».Надана засудженим довідка №1194 від 27.03.2018 року є лише підставою для подальшого надання особі статусу учасника бойових дій, але сама по собі не підтверджує набуття такого статусу. Крім того довідка від 27 березня 2018 р. відносно ОСОБА_3 та копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 не завірені належним чином. За таких обставин в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за місцем свого проживання у місті Дніпро. Відповідно до ст. 539 КПУ України питання, яківиникаютьпід час та післявиконаннявирокувирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, йогозахисника, законного представника, органу або установи виконанняпокарань, а такожіншихосіб, установабоорганів у випадках, встановлених законом.
Потерпілий, цивільнийпозивач, цивільнийвідповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішенняпитань, якібезпосередньостосуютьсяїх прав, обов`язківчизаконнихінтересів.
Клопотання (подання) про вирішенняпитання, пов`язаногоізвиконаннямвироку, подається:1) до місцевого суду, в межах територіальноїюрисдикціїякогозасудженийвідбуваєпокарання.
Таким чином всі питання пов`язані з виконанням вирок в тому числі і звільненні від відбування покарання повинні розглядатися судом за місцем відбування покарання засудженого ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 86 КК України, ст. ст. 1, 2, 10, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

постановив:

в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст.ст. 1, 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1