Номер провадження: 11-кп/813/373/19
Номер справи місцевого суду: 504/4337/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002108 від 29 листопада 2017 року та за №0002129 від 02 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Собківка Уманського району Черкаської області, українець за національністю, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працює, фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 02.12.2003 року Уманським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки;

- 28.10.2011 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 22.04.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць (30.10.2017 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області звільнено умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий строк 9 місяців 15 днів),

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання по даному вироку, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2016 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 із заліком досудового ув`язнення обчислювати з 29.11.2017 року, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2017 року на вилучене майно, скасовано.

Вирішено питання із речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 29 листопада 2017 року, у період часу з 8:00 по 09:50 години, маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення, прибув до станції 24 кілометр Промислова, що в межах Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області, а саме на залізничні колії, що належать РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Впевнившись, що поряд з залізничними коліями відсутні сторонні особи, умисно, повторно, з метою реалізації свого злочинного наміру, шляхом вільного доступу, підійшов до металевої шафи сигнальної установки № 2/3, та шляхом віджиму за допомогою металевого лому проник до середини металевої шафи, звідки таємно викрав: 2 перетворювачі типу ПЧ50/25 загальною вартістю 2 304 грн., 1 трансформатор типу ПРТ-А вартістю 2 665,40 грн., провід типу МГШВ діаметр 0,75 мм2 10 метрів вартістю 21 800 грн., трансформатор типу КПТШ вартістю 741,20 грн., трансформатор типу ПРТ-А вартістю 2 665,40 грн., трансформатор СОБС-А вартістю 2 962,30 грн., два фільтри типу ФП-25 загальною вартістю 1018,08 грн., 2 блоки конденсату типу БИ-ДА загальною вартістю 7544,80 грн., 2 резистори типу БК-ДА загальною вартістю 7544,80 грн., однак свій злочинний намір до кінця довести не зміг по незалежним від його волі обставинам, та був затриманий працівниками регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 намагався спричинити РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» значну матеріальну шкоду на загальну суму 49 245,98 гривень.

Крім того, у ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, під час перебуванням за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел на таємне викрадення майна РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», поєднаного із проникненням до сховища.

З метою реалізації свого умислу він о 24:00 годині 17 листопада 2017 року, умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, прибув на територію станції 29 кілометр Чорноморська-Берегова, що в межах Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області, а саме - на залізничні колії, що належать РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де використовуючи металевий лом проник до середини сховища - сигнальної установки № 4, звідки викрав 2 перетворювачі частоти типу ПЧ50/25, загальною вартістю 576 грн., 2 трансформатори типу ПРТ-А, вартістю 2 665,40 грн., 2 трансформатори СОБС -2А, загальною вартістю 2 962,30 грн., 1 блок конденсаторів БК-ПЧ-80, вартістю 144,05 грн. Викрадене майно поклав у полімерну сумку синього кольору, після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим на свій розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 3 385,45 грн.

Крім того, у ОСОБА_7 , також у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, під час перебуванням за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел на таємне викрадення майна РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», поєднаного із проникненням до сховища.

З метою реалізації свого умислу він 24 листопада 2017 року о 24:00 годині, умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, прибув до території, яка розташована між станцією 24 кілометр та Промислова, що в межах Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області, а саме - на залізничні колії, що належать РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де використовуючи металевий лом проник до середини сховища - сигнальної установки № 4, звідки викрав 2 перетворювачі частоти типу ПЧ50/25 загальною вартістю 576 грн., 2 трансформатори типу ПРТ-А вартістю 2 665,40 грн., поклав викрадене у полімерну сумку синього кольору, після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим на свій розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 3241,40 грн.

Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання із урахуванням вимог ст.69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що вирок суду є надмірно суворим, судом не враховано його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину та те, що він має низку хронічних захворювань.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України вказані обставини апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), передбачено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.2 Постанови ПВСУ висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Так, судом першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання, віднесено щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , в оскаржуваному вироку не встановлено.

При цьому, враховуючи приписи кримінального закону України та положення Постанови ПВСУ, апеляційний суд в якості характеристики особи обвинуваченого приймає до уваги той факт, що раніше ОСОБА_7 вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, але, звільнившись з місць позбавлення волі, не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення та продовжив злочинну діяльність.

Викладені обставини негативного характеризують особу ОСОБА_7 і свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства і застосування в даному випадку положень ст.69 КК України є недоречним.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України, на підставі положень ст.12 КК України злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 - передбачений ч.3 ст.185 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Таким чином, встановлені у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття та тяжкий стан здоров`я обвинуваченого за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими умисного тяжкого злочину проти власності. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 року по справі № 686/16363/16-к.

На думку апеляційного суду, покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а отже відповідає положенням ст.50 КК України.

За таких підстав апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування вироку суду першої інстанції .

Керуючись статтями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4