У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000030, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нова Одеса Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вирок відносно яких не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 4 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ухвалено призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.11.2015 р., ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, обчислюючи строк відбування покарання з 29.09.2016 р.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.09.2016 р. по 20.06.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено покарання за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, обчислюючи строк відбування покарання з 04.09.2017 р.
Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укртелеком» завдані збитки в розмірі 77 238,58 грн. та солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 6 670 грн., на користь ОСОБА_14 9 859 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить пом`якшити призначене йому покарання, і застосувавши ст. 69 КК України, перерахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29.09.2016 р. до набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що суд не взяв до уваги тих обставин, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчинених злочинах, активно сприяв розкриттю злочину, у державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» захворів на туберкульоз.
Він не погоджується із розміром майнової шкоди, завданої ПАТ «Укртелеком», оскільки вважає, що його діями завдано шкоду в розмірі 30 000 грн., а 40 000 грн. з нього стягнуто в рахунок шкоди на відновлювальні роботи. Вважає, що у строк призначеного йому покарання має бути зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29.09.2016 р. до набрання вироком законної сили.
Просить застосувати до нього положень ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що в його присутності потерпілих та свідків не допитували, все проходило за його відсутності.
Наполягає на тому, що не вчиняв крадіжки майна ОСОБА_13 , оскільки, у зв`язку з переломом ноги 01.06.2016 р. йому наклали гіпс, а злочин вчинений в десятих числах червня.
В іншій частині обвинувачення вину визнає повністю, зазначає, що особисто за власним бажанням, прийшов до відділку поліції і зізнався у вчиненні злочинів. Однак суд першої інстанції не врахував даного факту , як обставину, яка пом`якшує покарання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор просить залишити апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.12.2017 р. без змін.

В запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_16 просить апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.12.2017 р. без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, за допомогою заздалегідь приготовленого пристрою у вигляді проводу з гачком, протягом періоду січень 2016 року середина травня 2016 року в м. Нова Одеса Миколаївської області у нічний час доби здійснив викрадення кабелю, належного ПАТ «Укртелеком», за наступних обставин.
- у січні 2016 року на перехрестях вул. Дімітрова, 12 вул. Чапаєва, вул. Чапаєва, 14 вул. Леніна, вул. Набережна, 15 вул. Жовтнева, вул. Кірова, 183 вул. Радянської Армії, по вул. Черниша, 21, чим спричинив ПАТ «Укртелеком», майнову шкоду в розмірі 1 828,61грн.;
- в січні 2016 року біля будинків № № 18-21 по вул. Першотравневій, чим спричинив ПАТ «Укртелеком», майнову шкоду в розмірі 385,40 грн.;
- на початку лютого 2016 року біля будинків № 14 та № 16 по вул. 8-го березня, по вул. Чапаєва, 9-11, по вул. Сапроненко, 14, чим спричинив ПАТ «Укртелеком», майнову шкоду в розмірі 1 186,56 грн.;
- на початку лютого 2016 року між будинками № № 15-27 по вул. Ватутіна, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 684,94 грн.;
- у середині лютого 2016 року на перехресті вул. Шевченка та вул. Мельничної, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 786,66 грн.;
- у середині лютого 2016 року біля будинків № № 1, 5-7 по вул. Бузькій, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 624,80грн.;
- у середині лютого 2016 року по вул. Щорса, 25 до вул. Чехова, 25, по вул. Сапроненко, 41, по вул. Щорса, 1, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 497,47 грн.
- у середині лютого 2016 року біля будинку № 12 по вул. Дімітрова, по вул. Чапаєва, 14, по вул. Набережній, 15, по вул. Кірова, 183, по вул. Черниша, 21, чим спричинив ПАТ «Укртелеком», майнову шкоду в розмірі 1 828,61 грн.;
- на початку березня 2016 року біля будинку № 37 по вул. Комсомольській, по вул. Комсомольській, 33а, по вул. Комсомольській, 37Б, по вул. Комсомольській, 23, по вул. Комсомольській, 26, по вул. Комсомольській, 22, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 038,32 грн.;
- на початку березня 2016 року у біля будинку 1 Г по вул. Декабристів, по вул. Радісна, 22-36, по вул. Красіна, 26-34, по вул. Свердлова, 36-42, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 2 887,74 грн. ;
- на початку березня 2016 року між будинками 32 по 38 по вул. Молокова, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 631,30 грн.;
- на початку березня 2016 року біля будинків № 133, № 156, № 140-148 по вул. Набережній, по вул. Сеславінського, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 081,59 грн.;
- в середині березня 2016 року біля будинку 25 по вул. Щорса до вул. Чехова, 25, по вул. Сапроненко, 41 до вул. Щорса, 1, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 494,47 грн.
- в середині березня 2016 року між будинками № № 18-22 по вул. Жовтневій, по вул. Шевченка, 1, по вул. Мельнична, 9а, по вул. Радянській, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 961,88 грн.;
- в середині березня 2016 року між будинками № № 4-6 по вул. Каманіна, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 263 грн.;
- в кінці березня 2016 року між будинками № № 36-40 по вул. Свердлова, між будинками 13-21 по вул. Бузькій, між будинками 78-86 по вул. Жовтневій, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 476,27 грн.;
- в кінці березня 2016 року між будинками № № 43-51 по вул. Маліновського, по вул. Сеславінського, між будинками № № 34-42 по вул. Прибузькій, по вул. Крупській, 40, 48-50, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 3 162,21 грн.;
- на початку квітня 2016 року біля будинку № 46 по вул. Гайдара, на перехрестях вул. Гайдара, 35 вул. Виноградної, вул. Виноградної вул. Гагаріна, по вул. Калініна, 10, 27-29, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 2 302,40 грн.;
- у середині квітня 2016 року по вул. Лісній, на перехресті вул. Спиридонівської вул. Космонавтів, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 244,16 грн.;
- в середині квітня 2016 року між будинками № № 24-32 по вул. Першотравневій, по вул. Першотравневій, 54-58, по вул. Мельничній, 39, 51-53, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 1 195,58 грн.;
- в середині травня 2016 року біля будинку № 37 по вул. Крупській, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду в розмірі 554,14 грн.
Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 з місць вчинення злочинів зникав, розпоряджаючись викраденим майном за власним розсудом.

ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 за попередньою змовою, діючи умисно, з корисливого мотиву вчинили ряд злочинів за наступних обставин:
- в період часу з 21.05.2016 р. до 24.05.2016 р., перелізши через паркан, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_17 по АДРЕСА_1 , пошкодивши вхідні двері, проникли до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрали персональний комп`ютер з монітором марки «Самсунг», вартістю 1 700 грн., телевізор марки «Супра», вартістю 700 грн. та інше майно на загальну суму 5 800 грн.;
- в період часу з 21.05.2016 р. до 14.00 год. 28.05.2016 р. проникли на територію домоволодіння ОСОБА_15 по АДРЕСА_1 , пошкодивши вхідні двері, проникли до приміщення літньої кухні, звідки шляхом демонтажу таємно викрали саморобний металевий регістр опалення, вартістю 300 грн. та газову плиту, вартістю 1 000 грн., крім цього, через вікно проникли до житлового будинку, звідки таємно викрали 3 саморобні металеві регістри, вартістю 300 грн. кожний на суму 900 грн. та чавунний радіатор опалення на 8 секцій, вартістю 400 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2 600 грн.;
- в ніч на 27.07.2016 р. проникли на територію домоволодіння ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали стаціонарний компресор для накачування повітря, вартістю 3 000 грн., електричний трьохфазний двигун, вартістю 1 500 грн. та інше майно на загальну суму 11 589,5 грн.
З місць вчинення злочинів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зникали, розпоряджаючись викраденим майном за власним розсудом, завдаючи потерпілим майнову шкоду на зазначені суми.
31.05.2016 р. близько 23.45 год. ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою з`ясування стосунків, перелізли через огорожу та, всупереч чинному законодавству, без згоди власника, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_18 та ОСОБА_19 по АДРЕСА_1 , всупереч чинному законодавству, застосувавши насильство, проникли до приміщення зазначеного житлового будинку, чим порушили передбачене ст. 30 Конституції України право громадянина на недоторканість житла.
Знаходячись всередині житлового будинку, вказаними особами ОСОБА_18 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів вії правого ока, саден носу, які, за висновком експерта № 924 від 01.06.2016 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та ОСОБА_19 спричинили тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя, лівої вушної раковини, грудної клітини, верхніх кінцівок, крововиливу правої щоки та правого стегна, які, за висновком експерта № 937 від 03.06.2016 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
11.06.2016 р. близько 21.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою здійснення крадіжки чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів проникли на територію домоволодіння ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 , проникли до незачиненого гаражного приміщення, звідки таємно викрали запчастини до двигуну внутрішнього згорання об`ємом 3600 куб. см. мікроавтобусу «АВІА» на загальну суму 6 670 грн. З місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на зазначену суму.
01.07.2016 р. близько 16.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував на території домоволодіння ОСОБА_20 , розташованого по АДРЕСА_1 , де допомагав останній поратися по домашньому господарству. Зловживаючи довірою господарки, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволодівши алюмінієвою стрем`янкою довжиною 3,8 м, вартістю 679,5 грн., з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_20 майнову шкоду на зазначену суму.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення, за ч. 2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, поєднане із застосуванням насильства.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення, за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, за ч. 2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, поєднане із застосуванням насильства
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, а саме те, що злочини є тяжкими, середньої та злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинувачених, які раніше судимі, в тому числі, і за скоєння злочинів проти власності, ОСОБА_5 вчинив злочини під час іспитового строку, посередні характеристики обвинувачених за місцем мешкання, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинувачених ОСОБА_5 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 162 КК України та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 162 КК України кваліфіковані вірно, та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що до викрадення майна у потерпілого ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_3 він не причетний, оскільки 01.06.2016 р. у нього була зламана нога, а тому він не міг вчинити вказаний злочин.
Але, такі доводи обвинуваченого ОСОБА_6 є надуманими та спростовуються наданими в суді першої інстанції поясненнями обвинуваченого ОСОБА_5 , який стверджував, що при викраденні майна у потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_6 чекав на нього в автомобілі.
Аналогічні за змістом пояснення надав і обвинувачений ОСОБА_6 , при цьому повідомив, що нога в нього була загіпсована, ОСОБА_5 в домоволодінні викрав певне майно, після чого викрадене майно вони разом здали на металобрухт.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 11.11.2016 р., ОСОБА_6 надав показання щодо обставин викрадення майна у потерпілого ОСОБА_13 , показав місце знаходження транспортного засобу, в якому він знаходився.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про злочини проти власності», злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Виходячи із пояснень обвинувачених та інших даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, діяли за попередньою змовою, із спільним умислом, направленим на викрадення майна, заздалегідь домовившись про спільне його вчинення, розподіливши при цьому свої функції, і викраденим майном розпорядились за власним розсудом.
Отже, в даному випадку розподіл функцій виконання злочину між обвинуваченими не має значення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що викрадення майна у потерпілого ОСОБА_13 вчинено як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 .

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказують про неврахування судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Відповідно до положень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини, злочини середньої та злочин невеликої тяжкості, раніше неодноразово судимий, в тому числі, і за вчинення злочинів проти власності, вчинив злочини під час іспитового строку, посередньо характеризується за місцем мешкання. Обставиною, яка пом`якшує покарання, є активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини, злочин середньої та невеликої тяжкості, є раніше судимим, в тому числі і за вчинення злочину проти власності, посередньо характеризується за місцем мешкання. Обставиною, яка пом`якшує покарання, є активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд, виходячи із наведених даних про особи обвинувачених, кількості злочинів, епізодів злочинної діяльності та їх наслідків, вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів та в повній мірі забезпечить досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченим покарання, як вони того просять, апеляційний суд не вбачає.

В ст. 66 КК України зазначено про те, що при призначенні покарання обставинами, що його пом`якшують, визнається з`явлення із зізнанням.
Під з`явленням із зізнанням розуміється особисте, добровільне письмове або усне повідомлення заявником органу дізнання, слідчому, прокурору або суду про підготовлюваний чи вчинений ним злочин до повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або до передання до суду обвинувального акту відносно нього.
З`явлення із зізнанням передбачає правдиву та повну розповідь особи про всі обставини вчиненого нею злочину. Воно повинно бути процесуально оформленим: письмова заява, підписана особою, яка її подала, усне повідомлення, зафіксоване у протоколі, який підписується заявником, заява, передана засобом зв`язку, і зазначенням всіх необхідних даних про особу заявника.

За наведеного, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, з`явлення із зізнанням, не заслуговує на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належним чином оформлених даних на підтвердження з`явлення обвинуваченого ОСОБА_6 із зізнанням.

Відповідно медичної довідки державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня» № 5/8-1136 від 25.04.2017 р., яка міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_5 страждає на активну форму туберкульозу.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції не врахував стан здоров`я ОСОБА_5 , проте дана обставина не може бути підставою для пом`якшення покарання ОСОБА_5 , оскільки істотно не зменшує суспільну небезпеку вчинених ним злочинів.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про допит потерпілих та свідків без його участі, то апеляційний суд доходить наступного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_18 та свідок ОСОБА_21 допитані судом першої інстанції у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 , який, у зв`язку з неодноразовою неявкою у судові засідання, 25.07.2017 р. судом першої інстанції оголошений у розшук.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, показання свідка ОСОБА_21 стосуються обставин викрадення майна у потерпілої ОСОБА_22 , але відповідно обвинувального акту, органом досудового розслідування вчинення даного епізоду злочину ОСОБА_6 не інкримінувалось, а відтак допит свідка ОСОБА_21 за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 , і надані цим свідком показання, не порушують прав обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки не мають жодних правових наслідків для нього.
Мотивувальна частина вироку містить показання потерпілої ОСОБА_23 , як доказ доведеності винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, а саме у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, поєднане із застосуванням насильства, але зважаючи на те, що ОСОБА_6 був позбавлений можливості допитати вказану потерпілу, апеляційний суд вважає, що викладені у вироку показання потерпілої ОСОБА_23 слід виключити.

Разом з тим, незважаючи на виключення показань потерпілої ОСОБА_23 , винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, а саме незаконному проникненню в житло ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , поєднаному із застосуванням насильства, повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, за даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.06.2016 р., ОСОБА_18 вказала, що 31.05.2016 р. біля 23.45 год. невідомі особи проникли до її домоволодіння та спричинили тілесні ушкодження.
Відповідно протоколу огляду місця події від 01.06.2016 р. з фототаблицею, оглянута територія домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , де виявлено пошкодження скла в дверях кімнати.
За даними протоколу додаткового огляду місця події від 20.06.2016 р., на території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , виявлена чоловіча в`язана шапка та гумова палка, футболка та шкарпетки.
Відповідно висновку експерта № 924 від 01.06.2016 р., у ОСОБА_18 виявлені тілесні пошкодження у вигляді крововиливів правого ока, саден носу, які утворились у строк і при обставинах, зазначених у постанові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За висновком експерта № 937 від 03.06.2016 р., у ОСОБА_19 виявлені тілесні пошкодження у вигляді садна обличчя, лівої вушної раковини, грудної клітини, верхніх кінцівок, крововиливу правої щоки та правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За даними протоколу слідчого експерименту з фототаблицею від 24.11.2016 р., підозрюваний ОСОБА_5 показав та пояснив про обставини незаконного проникнення його та ОСОБА_6 до житла ОСОБА_18 , а також нанесення їй та ОСОБА_19 тілесних пошкоджень.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно оцінив зібрані у справі й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, поєднаного із застосуванням насильства.

Щодо незгоди обвинуваченого ОСОБА_5 з розміром майнової шкоди, завданої ПАТ «Укртелеком», то апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.09.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Розмір шкоди, заподіяної розкраданням, нестачею, умисним знищенням, умисним псуванням матеріальних цінностей, визначається відповідно до Закону України від 06.06.1995 р. «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» і Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 р. № 116 із відповідними змінами, інших нормативно-правових актів щодо цін і ціноутворення.
Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством, з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.
Відповідно до положень п. 10 постанови КМУ «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснюється відшкодування збитків, завданих підприємству, установі і організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення.
Відповідно матеріалам кримінального провадження, представником ПАТ «Укртелеком» впродовж судового розгляду заявлений та долучений цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 77 238,85 грн., до якого додані, окрім іншого, копії довідок-розрахунків вартості викраденого кабелю та проводу (без відновлювальних робіт) та акти приймання виконаних будівельних робіт загалом на суму 77 238,85 грн.
Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог представника потерпілої сторони в частині стягнення на їх користь майнової шкоди на загальну суму 77 238,58 грн. є обґрунтованими, оскільки вказані витрати понесені ПАТ «Укртелеком», документально та фактично підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, а тому в цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про необхідність зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно Прикінцевих положень, зазначений Закон застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.09.2016 р. по 20.06.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
Із системного аналізу чинного кримінального процесуального законодавства вбачається, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 р. (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 р., тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.
За таких обставин, з урахуванням вже зарахованого судом першої інстанції попереднього ув`язнення, ОСОБА_5 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 р. по 02.04.2019 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 в цій частині підлягає задоволенню, а вирок зміні.

Окрім цього, з урахуванням дат вчинення ОСОБА_6 злочинів за оскаржуваним вироком та дати обрання ОСОБА_6 ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.09.2017 р. в даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який до ухвалення вироку та впродовж апеляційного розгляду не змінювався, апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 04.09.2017 р. по день набрання вироку законної сили.

За таких обставин, апеляційній скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, як такі, що містили вимоги про зміну вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, змінити.
Виключити із мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України показання потерпілої ОСОБА_18 .
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 р. по 02.04.2019 р. (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.09.2017 р. по 02.04.2019 р. (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

Судді

_____________________ __________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3