Дата документу 22.11.2018 Справа № 317/1960/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1960/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/290/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений мав 4 стягнення, останнє з яких у липні 2018 року, не зняте та не погашене, що в сукупності з даними, які містяться в матеріалах особової справи, свідчить про те, що засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому щодо нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на свою незгоду з ухвалою суду, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що адміністрація колонії безпідставно накладає на нього стягнення, хоча він за час відбування покарання поводив себе добре та працював.

Згідно з ухвалою, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Представник адміністрації колонії заперечував проти задоволення клопотання, оскільки засуджений має три стягнення, які не зняті та не погашені.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки останній не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника на підтримання доводів та вимог апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 та його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2013 року, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який є тяжким.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 поряд з заохоченнями за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав і чотири стягнення за порушення встановленого порядку відбування покарання. Останнє стягнення за порушення режиму відбування покарання було накладено на засудженого ОСОБА_6 12 липня 2018 року, тобто коли клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення перебувало на розгляді суду першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, здобув професію «Електрозварювальник ручного зварювання», провину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Разом з тим, з матеріалів провадження встановлено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 здебільшого характеризувався посередньо, виконував роботи по благоустрою установи, разом з тим на виробництві установи не працевлаштований. На заходи індивідуально-виховного характеру реагує не завжди позитивно, не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, на зауваження з приводу правил відбування покарання виказує незадоволення та сперечається з адміністрацією установи.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що 06 червня 2018 року комісією ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

Отже зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4