Ухвала
Іменем України
25 лютого 2019 р.

м. Київ
Справа №621/169/17
Провадження № 51-10188 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, визначено остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Харківського апеляційного судувід 30 жовтня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

На ухвалу апеляційного суду прокурор подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах наданого строку прокурор повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.

Зокрема, у повторній скарзі прокурор хоча формально і посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, однак не наводить належного обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду та не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення; яким чином вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до положень статей 370, 412, 413, 414, 419 КПК України, а також статей 50, 65 КК України у їх взаємозв`язку.

Крім того, касаційна скарга прокурора також не містить вказівки на те, у чому конкретно полягає явна несправедливість покарання, призначеного засудженому із огляду на його вид і розмір відповідно до ст. 414 КПК України.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування та недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути прокурору на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України,

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 , а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3