Справа №:755/8483/17
Провадження №: 1-кс/755/7372/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2019 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника третьої особи адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0011534 від 12 серпня 2016 року,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 та скасувати заборону відчуження зазначеного майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження майна, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0011534 від 12 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Представник не погоджується з таким рішенням слідчого судді, посилаючись на те, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження застосований безпідставно та необґрунтовано. Зазначені твердження заявник обґрунтовує тим, що орган досудового розслідування та слідчий суддя жодним чином не встановили та не обґрунтували факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не встановлено власника майна та спосіб набуття ним права власності на зазначену квартиру, не обґрунтовано необхідність заходу забезпечення кримінального провадження, а тому подальше застосування арешту майна суперечитиме загальним засадам кримінального провадження та порушуватиме конституційні права власника.

Також представник посилається на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2018 року, яке 14 листопада 2018 року залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду, відмовлено у задоволені позову заступнику керівника Київської місцевої прокуратури №4, що діє в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того у зазначених рішеннях встановлено законність набуття права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , відсутність факту перебування в минулому даного об`єкту нерухомості у комунальній власності та відсутність факту незаконного заволодіння ним будь-якою особою.

Покладаючись на вищевикладене, просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року та скасувати заборону відчуження зазначеного майна.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинено нотаріусом 03 серпня 2016 року, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території, а саме в м. Донецьк.

Відповідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.08.2016 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

Крім того, згідно відповіді з ДПІ ОСОБА_6 не отримувала ідентифікаційний номер, а тому не могла укласти договір дарування. Крім того, згідно відповіді нотаріального архіву такого договору нотаріусом надано не було.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, вислухавши адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження майна.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно постанови від 01 березня 2017 року визнано квартиру АДРЕСА_1 речовим доказом.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

У постанові слідчого від 01 березня 2017 року йдеться про те, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально-протиправних дій по даному кримінальному провадженні.
Як убачається з клопотання про скасування арешту майна підставою виникнення права власності ОСОБА_5 на вище вказану квартиру є договір купівлі-продажу № 2427, укладений 26 жовтня 2016 року між ним як покупцем, та ОСОБА_7 , як продавцем та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

У той же час в ухвалі слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 2 червня 2017 року про арешт майна містяться дані про те, що згідно інформації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 18 серпня 2016 року органом приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації оформлення та видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру не здійснювалося.

Також згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22 серпня 2016 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

Крім того, згідно з інформацією комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20 липня 2017 року №062/14-8798 (И-2017) квартира АДРЕСА_1 на праві власності за будь-ким не реєструвалася.

Рішення та ухвала про набуття права власності у цивільному судочинстві немає сили преюдиції, оскільки відсутнє рішення суду касаційної інстанції щодо тлумачення норм матеріального права про законність набуття права власності за обставин, коли уповноважені на приватизацію житла органи влади взагалі заперечують факт приватизації даної квартири. Дана обставина виключає будь-які цивільно-правові угоди щодо цієї квартирі, як щодо квартири, яка є об`єктом приватної власності.

Дані обставини у сукупності свідчить про обґрунтованість постанови слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про визнання речовими доказами.

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також слід зазначити, що при розгляді клопотання поданого в порядку ст. 174 КПК України слідчий суддя не надає оцінки дотримання вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Оскільки, адвокатом ОСОБА_3 не доведено необґрунтованість накладення арешту, а зазначені ним у клопотанні вимоги, передбачають надання оцінки законності ухвали про арешт майна. Крім того, на даний момент в кримінальному провадженні №0011534 від 12 серпня 2016 року здійснюється досудове розслідування, майно є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, що свідчить про те, що потреба в подальшому застосуванні арешту не зникла.
Враховуючи вище зазначене, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0011534 від 12 серпня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1