Номер провадження: 11-кп/785/939/18
Номер справи місцевого суду: 520/5235/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року у кримінальному провадженні №0005292 від 18.12.2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Великі Зозулинці Красилівського району Хмельницької області, громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2016 та 2006 р.н., працює береговим матросом в ТОВ «Береговий сервіс», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт строком 200 годин.
На підставі ст. 1 п. «в», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції закону від 06.09.2017 року ОСОБА_7 звільнено від відбування основної міри покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Вирішено питання щодо долі речових доказів,-

встановив:

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину за наступних обставин.
17.12.2016 року близько 22 годин 16 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля воріт будинку №4, розташованого по 2-му пров. Глазунова у м. Одесі, в ході виниклого конфлікту умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар стиснутим кулаком правої руки в область обличчя, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи, садна слизової оболонки нижньої губи, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3631 від 19.12.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
На зазначений вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зазначив, що:
- не дивлячись на прийняття судом рішення про дослідження доказів в повному обсязі, в ході судового розгляду не були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інспектор патрульної поліції ОСОБА_12 ;
- суд безпідставно відмовив стороні захисту у долучені до матеріалів кримінального провадження доказів, які спростовують вину обвинуваченого, зокрема, копії постанов про закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення;
- суд послався як на доказ сторони обвинувачення на пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_13 , який натомість підтвердив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно обвинуваченого було закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;
- суд не надав належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_14 та безпідставно залишив їх поза увагою як показання зацікавленої особи;
- відеозапис з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 , наданий стороною обвинувачення, є доказом, здобутим незаконним шляхом, оскільки слідчий суддя надавав доступ до конкретного предмету - камер відеоспостереження, встановлених на будинку потерпілої.
Посилаючись на викладене, захисник просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , долучити до матеріалів провадження копії постанов суду, а вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; потерпілу та її представника, які просили суд залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали провадження; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданих апеляційних скарг, на відповідність його вимогам закону в частині встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненому злочині та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 скоєння ним кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що його провина повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції і це підтверджується наступними доказами, які досліджені в сукдовому засіданні районного суду, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 яка пояснила, що 17.12.2016 року, ввечері з 22 до 23 годин вона почула, що на території домоволодіння, де проживає ОСОБА_7 відбувається конфлікт між ним і його квартиранткою, гучні крики ОСОБА_7 і жіночі крики, впізнавши їх голоси та злякавшись, що може статися лихо, викликала поліцію. Коли приїхала поліція, квартирантка ОСОБА_7 відмовилась писати заяву на ОСОБА_7 , тому поліцейські поїхали. Після того, як поліцейські поїхали, ОСОБА_7 почав лаятися нецензурною лайкою вже до неї, кричав та ображав її, після чого умисно вдарив кулаком її в обличчя за те, що вона не дала можливості ОСОБА_7 бити квартирантку. Після того, як ОСОБА_7 її вдарив, вона повторно викликала поліцію. На місце скоєння правопорушення приїхали ті ж самі працівники поліції, які вивели ОСОБА_7 з будинку та усі учасники події були доставлені у відділ поліції.

- поясненнями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що він є працівником патрульної поліції. 17.12.2016 року він разом з іншими працівниками поліції, з поліцейською Арутунян прибули за викликом до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 . Заявниця ОСОБА_9 пояснила їм, що почула, що на території домоволодіння ОСОБА_7 кричить знайома їй жінка, тому з метою їй допомогти викликала поліцію. ОСОБА_7 відкрив їм двері, впустив на територію свого проживання, провів їх до місця знаходження своєї квартирантки. Він побачив жінку із свіжими слідами побоїв на обличчі і руках, вона була налякана, однак від допомоги відмовилась, просила залишити її у спокої, хоча він бачив, що ця жінка потребує медичної допомоги. Поспілкувавшись з ОСОБА_7 та з іншими особами вони залишили місце події. Через 5 хвилин зателефонувала ОСОБА_9 і повторно повідомила про те, що ОСОБА_7 вже побив її, через що вони повернулись на місце події за місцем проживання ОСОБА_7 , де побачили ОСОБА_9 , у якої все обличчя було в крові. ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7 сварився з нею, принижував її, погрожував та вдарив її в обличчя декілька разів. ОСОБА_7 вийшов зі свого будинку, підтвердив покази ОСОБА_9 , сказав, що він її вдарив, при цьому була присутня ОСОБА_9 . Тому, переконавшись, що потерпіла сказала правду про її побиття обвинуваченим, що підтвердив сам обвинувачений, виконуючи свої обов`язки з метою складання процесуальних документів і з метою недопущення подальшого побиття ОСОБА_7 жінок його квартирантки та сусідки ОСОБА_9 , вони застосували відносно ОСОБА_7 кайданки і доставили до відділу поліції.

- ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року, якою слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі наданий тимчасовий доступ до камер відео спостереження, розташованих на будівлі гаражу за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів і опису речей, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 20.04.2017 року, з яких вбачається, що слідчим вилучений мобільний телефон «Prestigio», який належить ОСОБА_9 , в пам`яті якого міститься відеозапис з камери відео спостереження з місця події;

- протоколом огляду предмету від 20.04.2017 року, згідно якого слідчим оглянутий мобільний телефон «Prestigio», СD-R диск з відеозаписом та відеозапис, який міститься на СD-R диску;

- відеозаписом, відтвореного у судовому засіданні суду першої інстанції, з якого вбачається, що 17.12.2016 року на вулиці обвинувачений ОСОБА_7 наносить удар потерпілій ОСОБА_9 кулаком правої руки в обличчя, що підтверджує пояснення потерпілої ОСОБА_9

- постановою слідчого про залучення речових доказів від 20.04.2017 року: мобільного телефону «Prestigio», СD-R диску з відеозаписом;

- висновком судово-медичної експертизи №3631 від 19.12.2016 року, згідно до якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи, садна слизової оболонки нижньої губи, які утворилися 17.12.2016 року внаслідок стиснення м`яких тканин вказаних ділянок тупими твердими предметами, якими могла бути рука (стиснута в кулак) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також зазначений висновок вказує на те, що виключається утворення зазначених тілесних ушкоджень в результаті падіння та те, що потерпіла ОСОБА_9 на момент отримання тілесних ушкоджень була повернена обличчям по відношенню до напрямку дії травмуючого предмета.

Крім того, апеляційним судом прийняті до уваги надані обвинуваченим в районному суді пояснення щодо того, що обвинувачений визнав факт здійснення відносно потерпілої фізичного впливу у вигляді поштовху останньої в обличчя рукою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному легкому тілесному ушкодженні і правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Щодо доводу апелянта про неповноту судового розгляду, яка полягала у не проведенні допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , апеляційний суд вважає його недоречним, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в суді першої інстанції погодились із встановленим районним судом порядком дослідження доказів та клопотання про допит цих свідків не заявляли та на їхньому допиті не наполягали.

Що стосується відмови стороні захисту у долучені до матеріалів даного кримінального провадження доказів, які на думку апелянта спростовують вину обвинуваченого, а саме копій постанов про закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення та свідчення свідка ОСОБА_13 , який підтвердив факт закриття адміністративних справ відносно обвинуваченого, то апеляційний суд вважає ці постанови такими, що не можуть спростувати факт вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, з огляду на наступне.

На перевірку цих доводів апеляційний суд задовольнивши клопотання сторони захисту, долучив до матеріалів провадження надані стороною захисту постанови районного суду.

Так, з постанов судді Київського районного суду м. Одеса ОСОБА_18 від 26.01.2017 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 та 22.02.2017 року про виправлення описки в судовому рішенні вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 було закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. При цьому, суддею районного суду було встановлено факт відсутності доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 дрібного хуліганства, а саме висловлювання останнім нецензурною лайкою та погроз на адресу потерпілої ОСОБА_19 під час подій, які в подальшому інкримінувалися обвинуваченому. Також районний суд визнав факт того, що під час цих подій ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з посиланням на те, що останній страждає харчовою алергією на споживання продуктів, які містять алкоголь.

Також постановою Київського районного суду м. Одеса від 17.05.2017 року, прийнятою у рамках адміністративного судочинства, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 17.12.2016 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП. Приймаючи зазначене рішення, районний суд послався на встановлений постановою судді Київського районного суду м. Одеса ОСОБА_18 від 26.01.2017 року факт відсутності недоведеності перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення останнім кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, наведені постанови ніяким чином не спростовують факт нанесення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки зазначені обставини, а саме вчинення ним хуліганських дій та перебування під час скоєння злочину у в стані алкогольного сп`яніння не зазначені в обвинувальному акті та не інкримінувалися ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині недопустимості як доказу - відеозапису з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 , який на думку апелянта є доказом, що здобутий незаконним шляхом, то апеляційний суд не погоджується із цим твердженням, враховуючи наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 20.04.2017 року було надано дозвіл на тимчасовий доступ до камер відео-спостереження, розташованих на будівлі гаражу, за адресою: АДРЕСА_4 , з можливістю вилучення з них записів у період часу з 22 до 23 годин 17.12.2016 року. При цьому, цим рішенням було попереджено ОСОБА_9 про невиконання ухвали та наслідків її невиконання (т.2 а.с.64).

З протоколу тимчасового доступу вбачається, що слідчим за результатами ознайомлення з сервером зберігання записів з камер відео-спостереження встановлена відсутність записів за 17.12.2016 року. Водночас, цей протокол свідчить про те, що потерпіла, як власник вказаного носія інформації, надала слідчому свій мобільний телефон, в пам`яті якого містився запис подій з вищевказаних камер відео-спостереження (т.2 а.с. 65-67).

Саме з урахуванням вимог ухвали слідчого судді, якою слідчому було надано дозвіл на вилучення відео інформації, яка має важливе значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, з урахуванням наданих потерпілою пояснень, слідчий належним чином відобразив у протоколі встановлені ним обставини та вилучив наданий власником відеокамер потерпілою ОСОБА_9 - відеозапис подій, на якому було зафіксовані події, які мали місце під час вчинення правопорушення.

Як пояснила в районному суді потерпіла ОСОБА_9 , саме відеозапис подій, яким було зафіксовані обставини нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень був наданий нею слідчому.

Апеляційний суд вважає, що само по собі надання потерпілою зазначеного відеозапису, який був отриманий з відеокамер, що розташовані на приміщенні її гаражу, та перекопійований на належний їй мобільний телефон, свідчить про належне виконання останньою ухвали слідчого судді та в тому числі недопущення слідчим порушень положень кримінального процесуального закону під час виконання ухвали слідчого судді.

Водночас матеріали провадження свідчать про те, що після огляду зазначеного відеозапису у судовому засіданні, обвинувачений не заперечував проти того, що на ньому зафіксована обстановка під час подій, які інкримінувалися останньому та того факту, що на відеозапису відображені учасники цієї події та в тому числі він особисто, тобто не оспорював зафіксовані на ньому обставини та автентичність цього запису.

Враховуючи наведене вище, є безпідставними посилання сторони захисту на невідповідність зазначеного у протоколі огляду відеозапису часу його фіксації, оскільки як пояснила потерпіла він був перекопійований з відеокамер, а тому наявний доказ відеозапис, наданий стороною обвинувачення не можна вважати недопустимим.

Крім того, апеляційний суд погоджується із твердженнями районного суду, викладеними в оскаржуваному вироку щодо показів свідка ОСОБА_14 , оскільки останній хоча і є очевидцем події, однак являється зацікавленою особою, так як є рідним сином обвинуваченого ОСОБА_7 .
При цьому апеляційний суд враховує наявні у матеріалах справи докази, а саме відеозапис з місця пригоди, який суперечить наданим свідком ОСОБА_14 в судовому засідання поясненням.
Інших даних, які б вказували на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні стороною захисту не надано та апеляційним судом не отримано.

За наведених вище обставин, доводи про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки його винуватість встановлена судом на підставі наданих стороною обвинувачення доказами, які у апеляційного суду не викликають сумнівів, є належними та допустимими.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, те що він є особою, яка раніше не була судима, що має сім`ю, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, а також суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим умисного злочину, який згідно зі ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання.
За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження за результатами якого постановлений оскаржуваний вирок та приходить до висновку про те, що обставини вчиненого були встановлені у повному обсязі, їм надана належна правова оцінка та обвинуваченому було призначено покарання у відповідності до вимог кримінального закону, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги - не вбачає.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч. 1 ст. 125КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4