Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа 511/542/19
Номер провадження: 1-кп/511/116/19
17 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000142 від 21.02.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Роздільна Одеської області ,освіта неповна середня , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично постійно проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, в цивільному шлюбі маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей , працюючого по найму , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. . 3 ст. 15, ч. 1, ст. 332 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , 16.02.2019 року з метою організації перетину державного кордону ОСОБА_6 , в обхід пункту пропуску, без відповідних документів, необхідних для законного перетину державного кордону України, достовірно знаючи про те, що вона знаходиться на території України незаконно, призначив зустріч ОСОБА_6 , в с. Кучурган Роздільнянського району, Одеської області. В подальшому після прибуття ОСОБА_6 до с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_5 її зустрів та будучи достовірно обізнаним про те, що перетин державного кордону України здійснюється через спеціальні пункти пропуску розташовані на кордоні України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, діючи в якості провідника, навмисно повідомив, ОСОБА_6 щоб вона рухалась разом із ним до пункту пропуску потрапивши на території пункту пропуску «Кучурган», ОСОБА_5 став здійснювати керівництво над діями ОСОБА_6 та надавати вказівки останній, щодо здійснення незаконного перетину державного кордону України, з цією метою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в пішому порядку перетнули територію пункту пропуску «Кучурган» (зайшовши за шлагбаум пункту пропуску намагаючись бути непоміченими для працівників прикордонного загону рухаючись по зустрічній смузі руху автотранспорту) та почали рух по пішохідній доріжці до службових приміщень паспортного режиму працівників ДПС України, які здійснюють контрольно пропускний режим в установленому законом порядку. В подальшому ОСОБА_5 , почав вказувати ОСОБА_6 , як вони повинні перетнути державний кордон без проходження обов`язково паспортного режиму в обхід службових приміщень працівників здійснюючих паспортний контроль на пункту пропуску «Кучурган» намагаючись обійти зазначені службові приміщення та напряму вийти до території кордону України, що супроводжувалось змінами напрямку руху зазначених осіб та уникненням співробітників прикордонного загону.Зазначені дії були помічені працівниками прикордонного загону та 17.02.2019року біля 00 год. 15 хв. прикордонним нарядом пункту пропуску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 було здійснено затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , котрі знаходились на території пункту пропуску «Кучурган», без законних на те підстав.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинені злочину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що він дійсно намагався незаконно переправити ОСОБА_7 через державний кордон України, давав поради , вказівки , але був помічений та затриманий прикодонниками , у вчиненому щиро кається , просить не позбавляти його волі..
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вище наведеного злочину, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого щодо визнання ним вини у вчиненні злочину, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вище зазначеного злочину та кваліфікує його дії за ч. . 3 ст. 15, ч. 1, ст. 332 КК України, що кваліфікуються як, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, що було не доведено до кінця з причин, що не залежали від волі останнього, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

В ході і судового розгляду суд відповідно до ст. 22 ч.6 КПК України, п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: були допитані обвинувачений , висновки надані стороною обвинувачення . Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Відповідно до ст.66 КК України суд визнає обставини, які пом`якшують покарання, а саме визнання повністю своєї вини, щире каяття, відсутність матеріальних претензій, наявність малолітніх дітей на його утриманні .
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 є суб`єктом злочину передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст. 332 КК України, діяв з прямим умислом організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, що було не доведено до кінця з причин, що не залежали від волі останнього, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, є осудною особою (а.к.п.41 ) .
За місцем проживання характеризується задовільно (а.с. 39), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с 40-41 ), раніше не судимий (а.с.32). Має житло , має місце проживання , має сім.ю, має міцні соціальні зв.язки, що дає суду змогу ,зважаючи на позицію обвинувачення та відповідно до вимог ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання не пов.язаного з позбавленням волі.
Згідно наданої суду досудової доповіді органу пробації стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , йому можливо призначити покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі.(а.с.26-28 )
За таких обставин, враховуючи всі пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства.
Міра покарання повинна відповідати суспільній небезпеці скоєного злочину з урахуванням пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.
У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Цивільний позов по справі не заявлявся, може бути заявлений в порядку цивільного судочинства після набрання вироком законної сили . Запобіжний захід не обирався.
Речові докази, слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України після набранням вироку законної сили.
Керуючись ст.ст. 100, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки і два місяці .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року і 2 ( двох ) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 п.2 ч.2 ст.76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання ;

-не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Судові витрати по справі відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1