ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/523/19

01 березня 2019 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000108 від 14 лютого 2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ковель, Волинської області, українець, громадянин України, не одружений, не судимий, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за контрактом осіб рядового складу, водій 2 гаубичної самохідно-артилерійської батереї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_3 , водій 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу, діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 16 квітня 2018 року близько 08 год. 00 хв. без будь яких поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, самовільно залишив місце служби місце табірного збору військової частини НОМЕР_1 на базі військової частини НОМЕР_2 (на НОМЕР_3 загальновійськовому полігоні поблизу АДРЕСА_2 ) та по 09 год. 00 хв. 20 червня 2018 року до моменту з`явлення до військової частини НОМЕР_1 , проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
01 березня 2019 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратуриРівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000 від 14 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за участі захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з умовами вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та всі фактичні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав на досудовому слідстві свою вину у вчиненому діянні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні, щиро розкаятись та активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у разі затвердження такої угоди, з врахуванням ст.69 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі 1500 /одна тисяча п`ятсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 /двадцять п`ять тисяч п`ятсот/ грн. В угоді визначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України винним себе визнав повністю та дав згоду на застосування узгодженої сторонами міри покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Прокурор у судовому засіданні просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання. Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, із врахуванням приписів ст.69 КК України, співрозмірна із санкцією, яка передбачена ч.4 ст.407 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, в ході підготовчого судового засідання, судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Дослідивши укладену 01 березня 2019 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000108 від 14 лютого 2019року, за участі захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, наявні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд вважає доведеним, що умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу у розмірі 1500 /одна тисяча п`ятсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 /двадцять п`ять тисяч п`ятсот/ грн.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475, 100, 122, 124, 394 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 березня 2019 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000108 від 14 лютого 2019 року, за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 1500 /одна тисяча п`ятсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 /двадцять п`ять тисяч п`ятсот/ грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1