Ухвала
Іменем України
27лютого 2019 року

м. Київ
провадження № 51-861ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції,наухвалу Київського апеляційного суду від 12грудня 2018 року у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_4 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13серпня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, жителя АДРЕСА_1 , ранішесудимого за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року за ч.ч. 1, 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 11 грудня 2017 року від відбування покарання на підставі ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році»,
засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12грудня 2018 року апеляційну скаргупрокуроразалишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 16 червня 2018 року о 17 год. у магазині «Novus» на пр. Оболонському, 1-Б у м. Києві повторно, таємно, шляхом вільного доступу намагався викрасти товар на загальну суму 1471,68 грн. Однак свій злочин не довів до кінця, оскільки був затриманий працівниками магазину.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд. Прокурор зазначає, що апеляційний суд не звернув належної уваги на доводи апеляційної скарги про те, що при звільненні засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не було враховано суспільну небезпеку скоєного, а також наявність у діях засудженого прямого умислу та непогашеної судимості за злочини проти власності, а тому висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання є необґрунтованим.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі прокурорне оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій та вид і розмір призначеного покарання.
Прокурор не погоджується з висновком суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.
На думку колегії суддів ці доводи прокурора є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначенняпокарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається такепокарання,яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для виборупокаранняз огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливепокарання`означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміромпокараннята тим видом і розміромпокарання,яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенніпокарання.
Відповідно до загальних засад призначенняпокарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборіпокараннязобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі і тяжкість вчиненого злочину, який є середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше судимий, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на тяжке невиліковне захворювання, вину визнав та щиро розкаявся, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання. Також суд обґрунтовано урахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі і ті, на які посилається прокурор у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення винного без реального відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та призначив йому максимальний іспитовий строк, передбачений цією нормою закону.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, та дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Судом обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання. Посилання прокурора на умисний характер вчиненого злочину не ґрунтується на вимогах закону, оскільки злочин, передбачений ст. 185 КК України з суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом, а тому апеляційний суд обґрунтовано зазначив про те, що елементи як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони злочину не є тими чинниками, які враховуються при призначенні покарання.
Що ж стосується тверджень прокурора про підвищену суспільну небезпечність особи винного та зухвалість вчиненого діяння, то прокурор у скарзі не наводить доказів, які б підтверджували ці обставини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокуроранемає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора наухвалу Київського апеляційного суду від 12грудня 2018 року у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3