Дата документу 29.11.2018 Справа № 314/1564/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/382/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/1564/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу районного суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що суду необхідно більш об`єктивно приділяти увагу поясненням засудженого, представника адміністрації, окремо необхідно з`ясовувати відношення засудженого до праці та навчання, виконання ним режиму утримання, тощо. Вважає, що суд, відмовляючи в задоволенні його клопотання в обґрунтування своїх висновків послався лише на думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання. Суд дійшов висновку та не з`ясував протиріччя щодо його працевлаштування, не дивлячись на те, що він хворіє туберкульозом та працює на ділянці МЗП. Однак, в ухвалі зазначено, що він не працював, хоча представник адміністрації поясняв, що він працює, має три заохочення від начальника установи. Суд обґрунтував відмову пославшись на рішення комісії СВК-55 від 14.12.2017 року, однак з цього часу минуло пів року, він заробив два заохочення, приймає участь у самодіяльних організаціях, підтримує зв`язки з рідними, в останньому кварталі в нього є ще одне (четверте) заохочення, йому закривають заробітну плату. Таким чином, вважає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення районного суду про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання та звільнити його відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Троїцького районного суду Луганської області від 05.07.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом, і що випливає з матеріалів справи засудженого, ОСОБА_7 з 16.09.2016 року відбуває покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)».

За час відбування покарання характеризується наступним чином: порушував вимоги режиму відбування покарання, за що мав 2 стягнення, накладених правами начальника колонії. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 3 рази заохочений правами начальника колонії. Працевлаштований на дільниці МЗП. До праці ставиться добре. Згідно п. 5 ст. 118 КВК України залучався без оплати праці до роботи по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. До праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Відповідно до ст. 59 КВК України підтримує зв`язок з рідними шляхом телефонних розмов.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому, судова колегія приймає до уваги, що під час відбування покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_7 протягом часу відбування покарання (в період з 2016 по 2018 роки), був працевлаштований лише протягом незначного проміжку часу, а саме у 2016 році працював лише протягом 1 місяця, процент виробітку становить 1,2 %; у 2017 році працював протягом п`яти місяців, у 2018 році взагалі не працював, що є дуже незначним, що свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Рішенням комісії установи від 14.12.2017 року засудженому ОСОБА_7 також відмовлено у застосуванні до нього заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.

Доводи апелянта про те, що суд при розгляді його клопотання не взяв до уваги, що він працює на ділянці МЗП, з моменту відмови комісією виправної колонії про застосування до нього умовно-дострокового звільнення минуло пів року, він заробив два заохочення, приймає участь у самодіяльних організаціях, підтримує зв`язки з рідними, отримує заробітну плату, а тому своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, є безпідставними, адже вказані обставини суд врахував, однак при їх оцінці дійшов висновку, що вони у сукупності з іншими обставинами не свідчать, що ОСОБА_7 довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4