ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження 1кп/753/443/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0011036 від 15.10.2017 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Прибірськ, Іванківського р-ну Київської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2017 року приблизно о 04 год. 50 хв. ОСОБА_9 перебував за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 , де спільно з ОСОБА_10 , що також мешкає за вказаною адресою, вживав алкогольні напої.

В подальшому, приблизно о 05 год. 00 хв. між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті. В цей час у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 , з метою реалізації якого ОСОБА_9 взяв в руку ніж господарсько-побутового призначення, який знаходився поряд із ним, та діючи умисно, протиправно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_11 та тримаючи у своїй правій руці ніж господарсько-побутового призначення, наніс ним два цілеспрямовані удари в грудну клітину в область серця ОСОБА_11 , завдавши останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва, тобто колото- різаної рани на лівій переднє-бічній поверхні грудної клітки в 5-му міжребер`ї на 2см нижче соска розмірами 2x0,5см, з рівними краями та рановим каналом, шо відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, перикард та ушкоджується правий шлуночок серця, крововиливи в порожнину перикарда (до 150мл крові та згортків), в ліву плевральну порожнину (до 1500мл крові та згортків).

Після цього, ОСОБА_9 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, пішов з кімнати, однак з причин, що не залежали від його волі, злочин не було закінчено, так як ОСОБА_11 помітили сусіди з кімнати, які надали потерпілому першу медичну допомогу та викликали швидку медичну допомогу, яка госпіталізувала потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України визнав частково та суду пояснив, що дійсно в ніч з 14.10.2017 р. на 15.10.2017 р. він разом із потерпілим ОСОБА_7 в кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 вживали алкогольні напої. Під ранок 15.10.2017 р. між ним та потерпілим виник конфлікт, в ході якого потерпілий його образив, після чого наніс йому удар по голові, завдавши йому тілесних ушкоджень у виді розбитої голови. Після цього він завдав потерпілому два удари кухоним ножем, який взяв на столі, в грудну клітину.Умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було, а свій вчинок він пояснював агресивною поведінкою потерпілого та надмірною кількістю вжитого алкоголю в той день. Таким чином, обвинувачений визнав свою провину у спричиненні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_9 в об`ємі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні стверджував, що 15.10.2017 року у нічний час він повернувся з роботи до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із сусідом по кімнаті ОСОБА_9 вечеряли та вживали разом алкогольні напої. Вечеря проходила в спокійній, дружній обстановці, ніяких конфліктів між ними не виникало. Крім них в кімнаті перебував також сусід ОСОБА_12 , який в цей час спав. Обставин заподіяння йому тілесного ушкодження він не пам`ятає. Пізніше йому повідомили про те, що обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому ножове поранення в серце.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив про те, що 15.10.2017 року приблизно о 05-00 год. він прибув на виклик у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку із отриманням інформації про ножове поранення потерпілого у вказаному гуртожитку. В кімнаті лежав потерпілий ОСОБА_7 із ножовими пораненнями грудної клітини в ділянці серця, якому надававлась перша медична допомога. Біля потерпілого на підлозі було багато крові. На столі в кімнаті знаходилась їжа та алкогольні напої. В іншій кімнаті перебував обвинувачений ОСОБА_9 з ознаками алкогольного сп`яніння. Пізніше при спілкуванні з обвинуваченим ОСОБА_9 стало відомо, що між ним та потерпілим відбувся конфлікт, під час якого потерпілий образив його дружину та ОСОБА_9 в пориві гніву наніс два ножові поранення потерпілому. Обставини спілкування з ОСОБА_9 фіксувались на нагрудну відеокамеру.

Покази ОСОБА_13 підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який зазначив, що 15.10.2017 року разом із ОСОБА_13 він прибув на виклик за адресою: АДРЕСА_3 , де був виявлений потерпілий ОСОБА_7 з ножовими пораненнями грудної клітини, та обвинувачений ОСОБА_9 , який зізнався в тому, що наніс ножові поранення ОСОБА_7 у зв`язку із образою, висловлену потерпілим в адресу його дружини. При цьому обвинувачений не засуджував свій вчинок, а навпаки стверджував, що при аналогічній ситуації саме так би і вчинив. ОСОБА_9 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона працює вахтером в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . 14.10.2017 вона заступила на зміну в цьому гуртожитку. Впродовж двох днів обвинувачений ОСОБА_9 постійно перебував в стані алкогольного сп`яніння, голосно слухав музику, також був ініціатором незначної бійки між мешканцями інших кімнат, яку їй вдалось зупинити. Вона намагалась подзвонити дружині ОСОБА_9 , щоб вона забрала обвинуваченого додому, але та вимкнула мобільний телефон. 15.10.2017 р. в нічний час до гуртожитку з роботи повернувся ОСОБА_7 , який приєднався до ОСОБА_9 , з яким вони почали вживати алкогольні напої. Інші сусіди по кімнаті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в цей час вже відпочивали. Вона також склала компанію ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . В її присутності між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 розпочав драку, а потерпілий ОСОБА_7 його відштовхнув від себе. В цей час вона вибігла з кімнати. Через декілька хвилин з кімнати вийшов ОСОБА_9 та повідомив, що «зарізав» ОСОБА_7 та попросив викликати поліцію. Після чого прокинувся ОСОБА_18 , який викликав швидку медичну допомогу та разом із нею намагався зупинити кровотечу з рани потерпілого на грудній клітині. Сам потерпілий перебував в непритомному стані. ОСОБА_9 в цей час вийшов до іншої кімнати та не намагався надати потерпілому допомогу.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні стверджував, що в ніч з 14.10.2017 на 15.10.2017 року він разом із потерпілим ОСОБА_7 повернулись з роботи до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , де в кімнаті перебували обвинувачений ОСОБА_9 разом із вахтершою, які сиділи за столом. Вони також приєднались до них, випили по стакану горілки, після чого приблизно опівночі він ліг спати. Приблизно о 05-00 год. його розбудив ОСОБА_7 , повідомив, що його підрізали та попросив викликати швидку медичну допомогу, після чого впав на підлогу. Він нахилився до потерпілого та побачив два ножові поранення грудної клітини в області серця. Після цього він викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. В кімнаті в той час перебував ОСОБА_19 , який також спав. Він спитав у нього, хто саме наніс ножові поранення потерпілому, на що той повідомив, що йому відомо лише те, що коли він прийшов до гуртожитку, в кімнаті за столом сиділи ОСОБА_7 разом з обвинуваченим ОСОБА_9 . Він вибіг з кімнати та виявив ОСОБА_9 в кімнаті вахтерши, та спитав обвинуваченого, що той наробив, на що ОСОБА_9 відповів, що потерпілий його образив. Потім він повернувся до кімнати, де почав надавати ОСОБА_7 першу медичну допомогу. Під час огляду місця події працівники поліції знайшли під столом кухоних ніж.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 14.10.2017 р. на 15.10.2017 року він повернувся з роботи у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов в кімнату, де за столом перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які вживали алкогольні напої, та ліг спати. Потім він прокинувся від шуму та побачив ОСОБА_9 , який сидів на підлозі а біля нього стояв потерпілий ОСОБА_7 , який потім сів на ліжко, а обвинувачений піднявся та підійшов до потерпілого. Після цього потерпілий піднявся та викрикнув: « ОСОБА_20 , мене вдарили ножем». Після цього він піднявся з ліжка. ОСОБА_21 , який спав в кімнаті, також піднявся та підбіг до потерпілого, який впав на підлогу. Після цього вони з ОСОБА_12 почали надавати потерпілому першу медичну допомогу, а обвинувачений ОСОБА_9 пішов до кімнати вахтерки. Далі у гуртожиток приїхала карета швидкої медичної допомоги та працівники поліції. В його присутності обвинувачений ОСОБА_9 повідомив працівникам поліції, що це він вдарив ножем потерпілого.

Крім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю наступних письмових доказів.

Під час огляду місця події від 15.10.2017 р. була оглянута кімната № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , де на підлозі була наявна калюжа буро червоного кольору. Під столом також був виявлений кухоний ніж зі слідами бурого кольору на лезі. Даний ніж був вилучений. Також в ході огляду місця події була оглянута кімната № НОМЕР_2 , де перебував обвинувачений ОСОБА_9 з ознаками алкогольного сп`яніння та наявною плямою бурого кольору на нозі. В ході спілкування з обвинуваченим останній повідомив про те, що в ході сварки з потерпілим двічі вдарив його ножем в область серця з метою позбавлення його життя, так як ОСОБА_7 образив його дружину. З ноги та рук ОСОБА_9 були зроблені змиви /а.с. 151-158/.

З карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 110/о) від 15.10.2017 р. за № 417 вбачається, що ОСОБА_7 був госпіталізований бригадою швидкої медичної допомоги із двома ножовими колото-різаними ранами 3,0 х 0,3 см. та 2.0х0,2 см. із кровотечею / а.с. 215/.

Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 1703/Е від 30.11.2017 р. встановлено, що під час перебігу подій, які досліджуються судом, обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 було заподіяне тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва, тобто колото- різаної рани на лівій переднє-бічній поверхні грудної клітки в 5-му міжребер`ї на 2см нижче соска розмірами 2x0,5см, з рівними краями та рановим каналом, шо відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, перикард та ушкоджується правий шлуночок серця, крововиливи в порожнину перикарда (до 150мл крові та згортків), в ліву плевральну порожнину (до 1500мл крові та згортків). Локалізація та характер вказаних ушкоджень з урахуванням обставин справи дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивності (до якого відноситься клинок ножа), та могли утворитись 15.10.2017 р. /а.с. 188-192/.

З висновку судово-медично цитологічної експертизи № 404ц від 20.11.2017 р. вбачається, що при судово-цитологічному дослідженні клинка кухонного ножа знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, що не виключає її походження крові від потерпілого ОСОБА_7 /а.с. 169-172/.

З висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 468 від 22.11.2017 р. вбачається, що на наданих на дослідження фрагментах марлі зі змивами з правої та лівої руки ОСОБА_9 виявлена кров людини, при серологічному дослідження якої виявлений антиген А, що не виключає можливість походження даної крові від потерпілого ОСОБА_7 /а.с. 174-178/.

З висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 469 від 22.11.2017 р. вбачається, що на наданих на дослідження змивах з лівої ноги ОСОБА_9 виявлена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що не виключає можливість походження даної крові від потерпілого ОСОБА_7 /а.с. 180-183/.

Дослідженням відеозапису з нагрудних відеокамер інспекторів поліції від 15.10.2017 р., який був відтворений та досліджений у судовому засіданні, вбачається, що по прибуттю в гуртожиток за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 5-а в кімнаті № 7 на підлозі перебував потерпілий ОСОБА_7 в непритомному стані. В іншій кімнаті перебував обвинувачений ОСОБА_9 , який на запитання працівників поліції відповів, що саме він наніс ножові поранення потерпілому ОСОБА_7 внаслідок образливих дій останнього, які виразились в тому, що ОСОБА_7 його побив та образив його та його дружину. Також на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_9 відповів на запитання поліцейського, що дійсно хотів вбити ОСОБА_7 за його образливі слова та йому байдуже чи виживе потерпілий, чи помре. ОСОБА_9 в розмові конкретизував, що наніс два удари ножем в сердце потерпілого /а.с. 195-199/.

Обговорюючи позицію захисника про необхідність визнання недопустимим доказом вказаного відеозапису з нагрудних відеокамер поліцейських, суд враховує, що використання відеокамер працівниками поліції регламентується положеннями ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», де зазначено, що працівники поліції мають право використовувати відео зйомку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, що є превентивним заходом діяльності поліції. Таким чином, після прибуття на місце події за викликом працівники поліції застосовували відео зйомку як превентивний захід, з метою виявлення та фіксування правопорушення, а не для проведення допиту. Крім того, зазначений відеозапис, цілком підтверджує обставини, про які зазначили в судовому засіданні під час допиту свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного доказу недопустимим та задоволення клопотання захисника в цій частині.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 763 від 16.11.2017 р. - на період скоєння інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений не виявляв ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також на теперішній час ОСОБА_9 не виявляє ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними та застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Ознак будь-яких психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин не виявляє. На теперішній час не потребує протиалкогольного та протинаркоманічного лікування /а.с. 185-187/.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України в судовому засіданні підтверджена повністю.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримнінованого злочину визнав частково, колегія суддів не приймає до уваги його доводи в частині необхідності перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України з наступних підстав.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Про умисел ОСОБА_9 саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 свідчить аналіз наступних доказів у кримінальному провадженні.

Так, з протоколу огляду місця події вбачається, що в ході проведення цієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_9 повідомив про те, що двічі наніс ножові поранення ОСОБА_7 в ділянку серця, маючи намір позбавити його життя, що свідчить про прямий умисел обвинуваченого позбавити потерпілого життя. До того ж, обвинувачений чітко вказав, що наносив ножові поранення саме в серце, тобто життєво-важливий орган, а не хаотично в ділянку тулуба, що також підтверджує наявність умислу обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілого. Також, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений після того, як вийшов з кімнати повідомив їй, що «зарізав» потерпілого, що свідчить про свідоме ставлення обвинуваченого до наслідків скоєного, а саме: можливого настання смерті потерпілого.

Крім того, колегією суддів було детально проаналізовані покази свідків інспекторів поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні повідомили, що в ході спілкування з обвинуваченим ОСОБА_9 останній підтвердив, що наніс потерпілому два поранення ножем в ділянку серця. Більш того, ОСОБА_9 жодним чином не засуджував свій вчинок, а навпаки, виправдовував його, вважаючи свої дії адекватною відповіддю на висловлені потерпілим образи. В ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_9 неодноразово наголошував на тому, що бажав настання смерті потерпілого, та і надалі бажає, і що у випадку якщо потерпілий виживе, він зробить все можливе, щоб той помер. Зазначені обставини об`єктивно підтверджені відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, який був відтворений в судовому засіданні.

Крім того, не заслуговують уваги твердження ОСОБА_9 про те, що потерпілий розпочав бійку, розбив йому голову, що спровокувало нанесення ним потерпілому у відповідь тілесного ушкодження, оскільки ці твердження не підтверджені належним чином у зв`язку із відсутністю належних доказів, що потерпілий наніс обвинуваченому які-небудь тілесні ушкодження. Таким чином, суд приходить до переконання, що з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б вимагало негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченого шляхом нанесення удару ножем в серце - життєво важливий орган і заподіяння при цьому тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, колегія суддів враховує, що поведінка обвинуваченого після вчиненого, а саме: адекватне сприйняття обвинуваченим свого вчинку, чітка освідомленість щодо кількості та локалізації завданих ним тілесних ушкоджень саме в життєво-важливий орган серце, відсутність негативного осуду свого вчинку та намагання його виправдати, пасивні дії щодо надання потерпілому медичної допомоги, байдуже ставлення до стану здоров`я потерпілого, свідчать про наявність прямого умислу не лише на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а і на позбавлення потерпілого життя, та цей злочинний умисел обвинуваченого не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Зазначена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених,зокрема, в рішеннях від 20.06.2018 р. (справа № 754/453/14-к) та від 19.12.2018 р. (справа № 661/5473/14-к), де Верховний Суд зазначив, що характер та локалізація завданого удару ножем у грудну клітину зліва, де знаходиться життєво важливий орган - серце, а також поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину свідчать про направленість умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів потерпілого, свідків та досліджених доказів у їх сукупності дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні закінченого замаху на вбивство потерпілого випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку, доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Також при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має матір інваліда 2 групи.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 України, суд визнає добровільне часткове відшкодування завданих потерпілому збитків, про що свідчать письмові розписки про отримання потерпілим від обвинуваченого та захисника грошових коштів на лікування, та що підтвердив в судовому засідання потерпілий ОСОБА_7 , який зазначив, що обвинувачений сплатив йому 72 250 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до положень ст. 67 КК України колегія суддів визнає вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, позицію потерпілого ОСОБА_7 , наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні до початку судового розгляду в інтересах потерпілого ОСОБА_7 його представником ОСОБА_24 було подано цивільний позов, в якому заявлені вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 150 000 гривень та моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.

Обвинувачений частково визнав заявлений потерпілим розмір шкоди, вважаючи його завищеним.

Дослідивши цивільний позов представника потерпілого, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що розгляд справи здійснюється лише на підставі доказів, наданих сторонами відповідно до принципу диспозитивності та не допускається розгляд справи поза межами заявлених позовних вимог.
Дослідивши зміст позовних вимог представника потерпілого та перевіривши наявні докази на їх обгрунтування, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, в позовній заяві представником потерпілого було зазначено, що затрати на лікування, яке пройшов потерпілий ОСОБА_7 складають близько 30 000 гривень, на підтвердження чого надаються відповідні чеки. Разом з тим, дослідженням додатків, доданих до позовної заяви, встановлено відсутність доказів на обгрунтування позовних вимог в цій частині, а саме: чеків, які б підтверджували наявність понесених ОСОБА_7 витрат на лікування. В самій позовній заяві в додатках про наявність долучених до неї чеків також не зазначено. До того, ж позивач в позовній заяві визначив розмір витрат на лікування як приблизний, тобто без визначення конкретної суми, яка була понесена потерпілим. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування слід відмовити.
Щодо вимог потерпілого про стягнення суми втраченого заробітку в сумі 120 000 гривень, колегія суддів враховує, що позовна заява не містить жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 працював каменярем в будівельній бригаді та мав заробіток в сумі 10 000 грн. щомісяця. Таким чином, враховуючи, що позивач просить стягнути розмір втраченого заробітку, виходячи саме із розміру щомісячної отриманої зарплати будівельника, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підтверджені належними доказами, та приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині.
Щодо позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілий внаслідок злочинних дій обвинуваченого отримав тяжке тілесне ушкодження серця, внаслідок чого на цей час отримав 2 групу інвалідності, що призвело до зменшення життєдіяльності та зниження трудової діяльності. Крім того, суд враховує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий був змушений протягом тривалого часу знаходитись на лікуванні, перенести оперативні втручання на серці, в ході яких тимчасово зупинилась серцева діяльність, яку довелось відновлювати реанімаційними заходами. Також, колегія суддів враховує, що отримані потерпілим тілесні ушкодження потребують тривалої реабілітації.
Обговорюючи доведеність позовних вимог цивільного позивча про відшкодування моральної шкоди потерпілому на суму 50 000 грн., враховуючи наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині в повному обсязі. При цьому, суд не зараховує в розмір моральної шкоди грошову суму, яка була сплачена обвинуваченим потерпілому добровільно, оскільки обвинувачений не заперечував, що відшкодував потерпілому понесені саме матеріальні збитки.
А в цілому позовні вимоги представника потерпілого підлягають частковому задоволенню.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, суд вважає за доцільне залишити до набрання вироком законної сили раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України, колегія суддів -

ЗАСУДИЛА:
Визнати винним ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання - 7 /сім/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання даного вироку.
В строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахувати час попереднього ув`язнення в період з 15.10.2017 р. по 11.12.2017 р.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_9 у виді «домашнього арешту» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_24 в інтересах ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 /ІПН: НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 моральну шкоду в сумі 50 000 /п`ятдесят тисяч/ гривень.
В іншій частині в задоволенні цивільного позову ОСОБА_24 в інтересах ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 /ІПН: НОМЕР_3 / процесуальні витрати в сумі 1619 /одна тисяча шістсот дев`ятнадцять/ гривень 10 коп. на користь держави.

Речові докази :

-компакт-диск з відеозаписом- залишити в матеріалах кримінального провадження;

-змиви з ноги та рук ОСОБА_9 , які знаходяться в камері схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 0001441 від 01.12.2017 р. знищити;

-ніж з плямами речовини бурого кольору, який знаходиться в справі знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3