Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 листопада 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0001414, внесене до ЄРДР 08 грудня 2017 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, громадянина України,
за ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання вироку законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на залучення експертів на користь держави в сумі 395 грн. 40 коп. в дохід держави.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
За вироком суду ОСОБА_6 , в той час, як відносно нього в Дубенському міськрайонному суді Рівненської області на розгляді перебували обвинувальні акти про його обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, а саме: 07 грудня 2017 року, приблизно о 18 год., перебуваючи в приміщенні кухні квартири ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_2 та розпиваючи алкогольні напої в компанії останньої і ще двох осіб, зайшов у приміщення вітальні, на меблевій стінці виявив паспорт на ім`я ОСОБА_8 , в якому знаходились грошові кошти в сумі 600 грн., які в подальшому викрав. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , виявивши на столі у приміщенні вітальні планшет марки «ODYS Maven 10 Pro», вартістю 711 грн. 42 коп., викрав останній, після чого покинув приміщення квартири із викраденим, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1311 грн. 42 коп.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, покликається на невідповідність призначеного судом покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість. Вказує, що призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 185 КК України за своїм розміром є несправедливим через суворість. Вважає, що призначаючи покарання Дубенський міськрайонний суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, думку потерпілої, а також ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення вперше, відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, відшкодована шкода потерпілій та думку самої потерпілої щодо міри покарання, наявність інших обставин, які пом`якшують покарання відповідно ч.1 ст. 66 КК України. Зазначає, що за відсутності обставин, які обтяжують покарання, і наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, є сиротою, щиро розкаюється та визнав вину у вчиненому повністю, суд першої інстанції призначив покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, чим не надав можливість для виправлення ОСОБА_6 та не застосував до останнього положення ст. 75 КК України.
Просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах ОСОБА_6 , перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, визнав в порядку ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненому, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено, досудову доповідь органу пробації, згідно якої, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий, та, на думку органу пробації, виконання покарання без позбавлення волі або обмеження волі, можливо лише у винятковому випадку, за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та контролю, тому суд прийшов до висновку, врахувавши загальні засади призначення покарання щодо законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, про можливість і необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді 1 року позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України без застосування ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме така міра покарання, на думку колегії суддів, відповідає тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів проти власності, кримінально-правовий захист якої (власності) одна з конституційних гарантій права власності, особі винного, який не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, схильний до вживання алкоголю, що негативно може вплинути на поведінку обвинуваченого, враховуючи ті обставини, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, був вчинений останнім в статусі обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарань, буде необхідною і достатньою для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, тобто судом першої інстанції були дотримані загальні засади призначення покарання, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, які наведені у вироку.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого колегія суддів вважає недостатніми для висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, є явно несправедливим через його суворість. Відсутність скарг за місцем проживання ОСОБА_6 , відшкодування шкоди потерпілій, на що покликається захисник в апеляційній скарзі, враховуються апеляційним судом, однак не є безумовною підставою в даному випадку для пом`якшення призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Покликання захисника щодо неналежного врахування судом першої інстанції думки потерпілої при призначення покарання обвинуваченому є безпідставними. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання суду першої інстанції не з`явилась, подала суду заяву, відповідно до якої просила розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 проводити без її участі, вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому залишила на розсуд суду, просила суворо не карати. (Т.№ 1, а.к.п. 53, 69).
Матеріалами даного кримінального провадження встановлено, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, стосовно останнього були передані до суду обвинувальні акти у інших кримінальних провадженнях, зокрема, у кримінальному провадженні № 0000312 від 18 квітня 2015 року за ч.2 ст. 186 КК України (27 липня 2015 року); у кримінальному провадженні № 0000011 від 03 січня 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України (28 лютого 2017 року); у кримінальному провадженні № 0000366 від 25 березня 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України (29 квітня 2017 року); у кримінальному провадженні № 0000543 від 09 травня 2017 року за ч.2 ст. 186 КК України (31 серпня 2017 року). На даний час ОСОБА_6 перебуває під вартою по кримінальному провадженню за ч.2 ст. 186 КК України.
За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України з врахуванням положень ст. 50 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання з реальним його відбуттям, яке є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законнним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3