Справа № 161/7321/17 Провадження №11-кп/802/159/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000091, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глушни Гродненської області, Республіка Білорусь, фактично проживаючий по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, не судимий;
засуджений:
- за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено до набрання вироком законної сили.
Строк тримання під вартою постановлено рахувати з 19.03.2017, тобто з моменту фактичного затримання.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.03.2017 по 20.06.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання про судові витрати, речові докази та арештоване майно.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він в період з 21.00 год. 12.03.2017 по 08.00 год. 13.03.2017, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті останній, умисно наніс їй два удари господарським ножем в ділянку грудної клітки, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва з пошкодженням восьмого ребра, без пошкодження легені.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , умисно наніс по голові останньої шість ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді шести забійних ран волосистої ділянки голови, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в проекції ран на шкірі, трьох вдавлених зламів кісток склепіння черепа, забоїв-розмізження головного мозку.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №112 від 05.05.2017 виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки, вдавлених зламів кісток склепіння черепа із розмізженням головного мозку, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а причиною смерті ОСОБА_10 є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась вдавленими зламами кісток склепіння черепа, забоєм-розмізженням головного мозку.
У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження вказує, що апеляційна скарга подається у зв`зку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

Захисник в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до закону є надуманими, оскільки не має жодного свідка, який бачив ОСОБА_7 на місці злочину, усі докази мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення такого як умисне вбивство. Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч.1 ст.155 на ст.118 КК України та призначити останньому покарання в межах санкції ст.118 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора та потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу прокурора з мотивів викладених в ній та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечили, обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст. 115 КК України.
Посилання захисника на те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_7 у вчиненому повністю підтверджується наступними доказами, зокрема:
-показаннями, даними в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_7 , з яких вбачається, що за зазначених в обвинувальному акті обставин, він повернувшись з роботи додому помітив, що співмешканка ОСОБА_10 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що повечерявши з останньою, він ліг спати, а через деякий час прокинувся від того, що ОСОБА_10 наносила йому ножем тілесні ушкодження. Зазначив, що відкинувши потерпілу від себе він далі ліг спати та в подальшому знову прокинувся від того, що ОСОБА_10 накинула йому на шию мотузку та душила. З метою самозахисту він підняв ломик та декілька разів махнув позаду себе в сторону останньої, після чого вивільнився. Крім того вказав, що явних тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 не бачив та, що покинувши квартиру, повернувся через деякий час, однак квартира була замкнена з середини;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні дала показання про те, що потерпіла, яка являлася її рідною сестрою протягом тривалого часу проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 . Крім того зазначила, що близько 17 години 12.03.2017 року останній раз розмовляла з сестрою, при цьому чула у телефонну трубку голос ОСОБА_7 , який щось говорив до її сестри. Також вказала, що неодноразово бачила сестру з синцями на обличчі та тілі, зі слів якої обвинувачений часто застосовував щодо неї фізичне насильство.;
-показаннями даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_11 з яких вбачається, що він проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_10 , яка протягом тривалого часу проживала з обвинуваченим. Вказав, що часто чув сварки між останніми та бачив у ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження, які з слів останньої їй наносив ОСОБА_7 . Крім того вказав, що неодноразово чув від обвинуваченого погрози вбивством потерпілої, а 12.03.2017 року ввечері перебуваючи вдома чув через стінку сварку між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 при цьому остання сильно кричала. Зазначив, що в вказаний день бачив обвинуваченого на балконі, а через декілька днів бачив останнього біля вхідних дверей квартири потерпілої в стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що через декілька днів з сусідами почули неприємний запах з квартири ОСОБА_10 , який посилювався, у зв`язку з чим вибивши вхідні двері та зайшовши в середину помітили труп останньої з явними ознаками насильницької смерті та викликали працівників поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка підтвердили показання ОСОБА_11 ;
-протоколом огляду місця події, протоколом додаткового огляду місця події від 19.03.2017 та протоколом огляду місця події від 23.03.2017 з доданими фототаблицями досліджено квартиру АДРЕСА_2 , в ході яких виявлено труп гр. ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті, а також кухонні ножі, ломик, молотки, одяг, сліди крові та пальців рук, які вилучено, приєднано до матеріалів кримінального провадження та визнано речовими доказами у справі;

-висновком судово-медичної експертизи №112 від 05.05.2017 року, згідно якого виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки, вдавлених зламів кісток склепіння черепа із розмізженням головного мозку, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а причиною смерті ОСОБА_10 є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась вдавленими зламами кісток склепіння черепа, забоєм-розмізженням головного мозку.;
-висновком медико-криміналістичної експертизи речових доказів №35-МК від 08.05.2017 з доданими фототаблицями згідно якого колото-різані пошкодження виявлені у гр. ОСОБА_10 могли утворитися від дії ножа №8, представленого на експертизу. Вдавлені злами на фрагментах склепіння черепа потерпілої могли бути заподіяні робочими поверхнями молотків №2,3 представленими на експертизу або предметів, в яких наявні аналогічні властивості;
-актом наркологічної експертизи №194 від 29.03.2017 року, з якого вбачається, що підекспертний ОСОБА_7 страждає алкоголізмом (алкогольною залежністю). Потребує примусового протиалкогольного лікування, котре йому не протипоказане. На час скоєння інкримінованих йому дій, обстежуваний ОСОБА_7 в стані патологічного алкогольного сп`яніння не перебував;
- висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи №95 від 30.03.2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованих йому правопорушень ознаки органічного емоційного лабільного розладу особистості в ст. нестійкої компенсації. Ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. ОСОБА_7 в стані патологічного сп`яніння не перебував, однак перебував в стані простої алкогольної інтоксикації і деякі обставини та події він може не пам`ятати. У ОСОБА_7 виявляються в даний час ознаки органічного емоційного лабільного розладу особистості в ст. нестійкої компенсації. Однак ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру в даний час не потребує. Підекспертний на час правопорушення не знаходився під впливом фізіологічного афекту чи іншого (природного) емоційного стану, котрий міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність і бути психологічною підставою для сильного душевного хвилювання.
Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченого, свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він діяв у межах необхідної оборони.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати із ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений, наніс потерпілій два удари господарським ножем в ділянку грудної клітки, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва з пошкодженням восьмого ребра, без пошкодження легені та умисно наніс по голові останньої шість ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді шести забійних ран волосистої ділянки голови, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в проекції ран на шкірі, трьох вдавлених зламів кісток склепіння черепа, забоїв-розмізження головного мозку.
Отже, вважати, що обвинувачений, завдаючи потерпілій таку кількість ударів зі значною силою, перебував в стані необхідної оборони, але перевищив її межі, про що йдеться у апеляційній скарзі захисника, немає підстав.
Колегія суддів доходить висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_10 , а також пасивну поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину, підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що сукупність таких обставин виключає кваліфікацію дій обвинуваченого, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що висновок комплексної психолого-психіатричної експертизи №95 від 30.03.2017 року щодо ОСОБА_7 є недопустимим доказом то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки експертиза проведена у відповідності до положень «Порядку проведення судово-психіатричної експертизи», а висновок відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України.
Інші доводи апеляційної скарги захисника, щодо належності, допустимості та достатності доказів не заслуговують на увагу, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Таким чином, доводи апелянта про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції за цією кримінально-правовою нормою.
Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, то вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Зокрема, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, однак вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, за місцем фактичного проживання характеризується виключно негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення сімейно-побутових конфліктів, вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, а також наявність обтяжуючої та відсутність пом`якшуючих обставин покарання.
Висновок суду щодо призначеного ОСОБА_7 покарання належним чином у вироку вмотивований і підстав сумніватися у його правильності у колегії суддів не виникає.
Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції ч.1 ст.115 КК України з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України і є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Разом з тим, оскільки судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому не зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 19.03.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, колегія суддів вважає, що вказаний строк підлягає до зарахування.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2018 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за період з 19.03.2017 року по 29.11.2018 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 19.03.2017 року.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: