Провадження № 11-сс/812/119/18Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 9 ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
представники третіх осіб,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг представників третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Представник ФОП ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на суму ліміту ПДВ ФОП ОСОБА_6 шляхом блокування сум податку в системі електронного декларування ПДВ (ліміт ПДВ) ФОП ОСОБА_6 в сумі ПДВ, яка була сформована за рахунок взаємовідносин з ТОВ «Тімбер Хаус».
Представник ТОВ «Агросоя 2017» просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити старшому слідчому з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_11 в задоволенні клопотання про арешт майна ТОВ «Агросоя 2017».
Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_11 про арешт майна.
Узагальнені доводи апеляційних скарг представників третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Представник ФОП ОСОБА_6 вважає, накладений арешт незаконним, оскільки не є стороною кримінального провадження.
Стверджує, що через застосування арешту господарська діяльність ФОП ОСОБА_6 фактично припинена, а отже підприємство наближається до межі стійкої неплатоспроможності.
На думку апелянта, арешт з метою збереження доказів накладається виключно на матеріальні об`єкти, а сума ліміту ПДВ є виключно записом в системі електронного адміністрування ПДВ, але у жодному разі не є матеріальним об`єктом.
Вважає, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України (надалі КПК України) не містить ніяких посилань на можливість трактування арешту майна як блокування, в тому числі застосування блокування.
Представник ТОВ «Агросоя 2017» вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.
На думку апелянта, прокурором та слідчим не доведено, що суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в державній фіскальній службі України ТОВ «Агросоя 2017» мають будь-яка відношення до кримінального правопорушення.
Зазначає, що в ухвалі слідчого судді, як і в клопотанні слідчого, не зазначено хто створив фіктивне підприємство і кому повідомлено про підозру, чи заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні, чи визнано речовим доказом суму ліміту ПДВ ТОВ «Агросоя 2017» та в якому розмірі.
Стверджує, що ТОВ «Агросоя 2017» є реально діючим підприємством.
Вказує, що арешт суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) зазначеною нормою КПК України не передбачений, як не передбачено і можливості накладання арешту на кошти, які знаходяться на електронному рахунку платника ПДВ, відкритому в Казначействі.
Також наголошує, що стаття 170 КПК України містить вичерпний перелік майна, на яке може бути накладено арешт, а сума ПДВ в системі електронного адміністрування в розумінні частини 10 статті 170 КПК України не є таким майном.
Встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ є речовим доказом, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України є матеріальним об`єктом, містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально-протиправних дій, набута кримінально-протиправним шляхом.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснення представників третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно вимогам частини 3 статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно частини 10 статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна, а саме шляхом блокування сум податку в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміт ПДВ) по: ФОП ОСОБА_6 в сумі ПДВ, яка була сформована за рахунок взаємовідносин з ТОВ «Тімбер Хаус», ТОВ «Укрекспорт Груп»; та ТОВ «Агросоя 2017» в сумі ПДВ, яка була сформована за рахунок взаємовідносин з ТОВ «Тімбер Хаус», слідчим суддею додержані вимоги статтей 170 173 КПК України.
З огляду на обставини встановлені у кримінальному провадженні, враховуючи вимоги частини 1 та частини 2 статті 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення вірно врахував, що зазначене майно відповідає критерію речового доказу та на підставі статті 170 КПК України підлягає арешту.
За такого, є такими що не заслуговують на увагу твердження апелянтів щодо безпідставності накладення арешту.
Доводи апелянтів щодо порушення положень КПК України в силу неповідомлення та, відповідно, розгляду клопотання без участі представника ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Агросоя 2017», враховуючи положення частини 2 статті 172 КПК України, є безпідставними, так як таке неповідомлення відповідало меті забезпечення арешту майна.
Щодо доводів в апеляційній скарзі представника ФОП ОСОБА_6 , відносно фактичного припинення та, відповідно, фактичного зупинення підприємницької діяльності у зв`язку з накладенням арешту, то суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою виконання завдань кримінального провадження.
Виходячи із змісту частини 1 статті 98, частини 10 статті 170 КПК України є неслушними посилання апелянтів на неможливість накладення арешту на кошти, які знаходяться на електронному рахунку платника ПДВ відкритому у Казначействі.
Також є безпідставними, виходячи з положень частини 1 статті 170 КПК України, твердження апелянтів щодо способу арешту визначеному слідчим суддею.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не виявлено.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просять апелянти.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2018 року про арешт на суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України з підприємств залишити без змін, а апеляційні скарги представників третіх особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та директора ТОВ «Агросоя 2017» ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді: