ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/254/18 Справа № 200/5374/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 05 січня 2017 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2018 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2018 року ОСОБА_5 визнати винуватим та призначено покарання:
-за ч. 2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
-за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 років та 6 місяців позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 8 років та 6 місяців; на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
За обставин, викладених у вироку ОСОБА_5 , 04.01.2017 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, маючи умисел на шахрайство, спрямований на заволодіння чужим майном, що належить раніше знайомій йому потерпілій ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, повторно, шляхом зловживання довірою потерпілої, прибув до приміщення інтернет-центру «В мережі», яке розташоване в буд. АДРЕСА_2 та підійшов до потерпілої ОСОБА_10 .
Перебуваючи у вищевказаному приміщенні інтернет-центру «В мережі» ОСОБА_5 , вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів, використовуючи довірливі відносини з раніше знайомою потерпілою та надуманий привід, з метою заволодіння чужим майном, попросив у потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон «Asus Zenfon 2 Laser» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 , вартістю 4026 гривень, заздалегідь не маючи намір повертати його ОСОБА_10 , на що остання, будучи введена в оману злочинними діями ОСОБА_5 і впевнена в повернені свого майна, передала вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_5 , який, взяв мобільний телефон, тим самим неправомірно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вчиняючи злочин повторно, з вищевказаним чужим майном - мобільним телефоном «Asus Zenfon 2 Laser» з місця скоєння злочину зник, розпорядившись майном потерпілої на власний розсуд, спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4026 гривень.
Того ж дня, 04.01.2017 року приблизно о 20 годин 57 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Балтика», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 1, у ході сварки, раптово виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків з раніше незнайомим ОСОБА_11 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на протиправне спричинення смерті іншій людині, наніс потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів руками в область голови. Від завданих ударів ОСОБА_11 впав на землю.
Після чого, ОСОБА_5 , розуміючи протиправність своїх дій, продовжуючи свою злочину діяльність, бажаючи спричинити смерть потерпілому, дістав ніж, який носив та зберігав при собі у верхньому одязі і який останній визнав знаряддям злочину, наніс ним не менше 15-ти ударів в область шиї, передньої та задньої частини тулубу та ніг лежачого на землі потерпілого ОСОБА_11 . Після нанесення потерпілому вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник.
У результаті умисних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:
-двох відкритих проникаючих ножових спинномозкових поранень без ушкодження спинного мозку, які розпочинаються ранами на задній поверхні шиї в середній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникають в спинномозковий канал, з явищами пневмоцефалії (базальних цистерн та спинномозкового каналу) та супроводжувались ліквореєю, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною по задньо-паховій лінії в проекції 3-го міжребір`я, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно- жирової клітковини, далі проникає в ліву плевральну порожнину, з явищами лівостороннього пневмотораксу, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
-проникаючого колото-різаного таракоабдомінального поранення, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції 8-го міжребір`я (на відстані 121 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 6 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникає у праву плевральну порожнину, з явищами правостороннього гемотораксу, з послідуючим ушкодженням правого куполу діафрагми, проникає в черевну порожнину з подальшим ушкодженням печінки та діафрагмальній поверхні, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- двох різаних поранень на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині, з розвитком в посттравматичному періоді невропатії правого малогомілкового нерву, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
-непроникаючого різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надплічній області; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, яке розпочинається раною в надлопатковій області, далі переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри,підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах;
-двох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, які розпочинаються ранами в проекції тіла лівої лопатки, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах; непроникаючого колото-різаного поранення черева праворуч, яке розпочинається раною по середньо-ключичній лінії в проекції правого підребер`я (на відстані 141 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 5,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах черева праворуч;
-трьох колото-різаних поранень правого стегна, які розпочинаються ранами на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна у верхній та нижній третині, далі переходять в раньові канали, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах стегна; колото-різаного поранення у нижньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, яке переходить в раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах сідниці; колото-різаного поранення на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; поверхневого різаного поранення на передній поверхні правої гомілки у нижній третині;
-семи колотих поранень на передній поверхні правої гомілки в середній та нижній третині. Всі вищевказані тілесні ушкодження (як кожне окремо) - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Таким чином, ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не зміг його закінчити з причин, які не залежать від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_11 був доставлений до лікарні, де йому була надана своєчасна і кваліфікована медична допомога, що запобігла смерті потерпілого.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04.01.2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на вулиці біля кафе «Балтика», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, 1, де в цей же час у нього виник злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: мобільним телефоном «Samsung В-5722» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 450 гривень, який належить ОСОБА_12 .
Того ж дня, тобто 04.01.2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 , який тримав свій телефон у руці, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, з корисливих мотивів, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з метою подавити опір потерпілого, наніс ОСОБА_12 один удар ногою в область голови та один удар рукою в область голови потерпілого, після чого ОСОБА_12 впав, вронивши свій мобільний телефон «Samsung В-5722», яким одразу ж заволодів ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_5 , подавив таким чином волю потерпілого ОСОБА_12 до опору, діючи відкрито, повторно, заволодівши та утримуючи при собі викрадений телефон «Samsung В-5722», з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 450 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання:
- ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років;
- ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
З урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Виходячи із тяжкості кримінального правопорушення, обставин, безпосередньо пов`язаних з вчиненням злочину та поведінки ОСОБА_5 після вчинення діяння, на переконання прокурора, призначене покарання не буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нового злочину. Прокурор вважає, що зазначена судом обставина щодо відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_10 сама по собі не дає підстав для призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на незначний термін.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та закрити провадження в цій частині.
Також захисник ставить питання про зміну вироку в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 190, КК України, та просить призначити покарання із врахуванням всіх обставин, які пом`якшують відповідальність у вигляді штрафу.
В обґрунтування апеляційної скарги, захисник зазначає, що при ухваленні вироку судом не дотримані вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення. Зазначає, що при проведенні судово-психіатричної експертизи 14 березня 2017 комісія експертів не врахувала обставини, які могли бути істотними для правильного, достовірного і об`єктивного висновку. Захисник вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 на момент інкримінованих йому діянь не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а обставини щодо емоційного стану обвинуваченого, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження не були належним чином встановлені та досліджені ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду. На його думку, після проведення стаціонарної повторної судово-психіатричної експертизи та комплексної психолого-психіатричної експертизи могли з`явитися підстави для виключення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України внаслідок його неосудності або для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за іншою, менш тяжкою статтею - 123 КК України. Захисник вважає, що судовий розгляд у цьому провадженні є неповним, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення справедливого судового рішення, так як безпідставно були відхилені клопотання захисту про призначення повторної судово-психіатричної експертизи та комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Окрім того, звертає увагу, що при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, суд не врахував щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, допустивши неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Також, вважає, що суд, долучивши до обвинувального акту матеріали кримінального провадження до початку судового розгляді, та взявши до уваги неприпустимі докази порушив приписи ст.ст. 2, 9 КПК України, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та проти задоволення скарги захисника заперечував, захисника, який свою скаргу підтримав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого, який підтримав позицію захисника та просив залишити без задоволення скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин справи, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, вина обвинуваченого повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями учасників провадження, свідків та письмовими доказами.

За епізодом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , який провину у вчиненні цього злочину визнав повністю;
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала на те, що 04 січня 2017 року, за місцем її роботи, в інтернет центрі «В мережі» вона на прохання раніше знайомого йому ОСОБА_5 здійснити дзвінок передала йому свій мобільний телефон, однак він в ході розмови покинув приміщення; копією інформації щодо назви та ІМЕІ даних мобільного телефону «Asus Zenfon 2 Laser» (том 1 арк.с.13);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу №37.314/0 від 04.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 надав під заставу 04.01.2017 року мобільний телефон «Asus», за що отримав 2300 грн. (том 1 арк.с. 19);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2017 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала саме ОСОБА_5 як особу, яка 04.01.2017 року заволоділа її мобільним телефоном (том 1 арк.с. 20-24);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №891 від 23.03.2017 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Asus Zenfone 2 Laser» складає 4 026, 00 гривень (том 2 арк.с. 24-28).
За епізодом скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України:
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який вказав, що ОСОБА_5 безпідставно чіплявся до нього та ОСОБА_12 , з яким він відпочивав у кафе Балтика, 04 січня 2017 року, а після того, як вони вийшли на вулицю між ними стався конфлікт, під час якого обвинувачений вів себе зухвало, агресивно, виражався нецензурно, смикав за одяг, пред`являв незрозумілі вимоги, а потім завдав тілесні ушкодження, від яких він впав та втратив свідомість;
- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з яким він відпочивав у кафе Балтика 04 січня 2017 року дійсно мав місце конфлікт, який був зумовлений агресивною поведінкою обвинуваченого, а також вказав, що ОСОБА_5 пропонував йому вийти на вулицю, однак він таку пропозицію проігнорував. Разом із цим, помітивши, що ОСОБА_11 та обвинувачений відсутні у приміщенні кафе, він вийшов на вулицю, де побачив, як ОСОБА_11 лежить на землі поруч в калюжі крові та в той час як він почав викликати швидку допомогу, до нього підійшов ОСОБА_5 та вдарив його двічі ногою та рукою, від чого впав телефон та він сам;
- показаннями свідка ОСОБА_13 - очевидця подій 04 січня 2017 року, яка засвідчила, що, перебувючи біля кафе Балтика раніше невідомий їй ОСОБА_5 вдарив чоловіка, який вийшов з кафе, від чого той упав, та обвинувачений продовжив наносити удари, а також вказала, що бачила, як ОСОБА_5 пішов в напрямку ТЦ «Пассаж», щось казав навздогін, але потім повернувся, сказав їй, що ніби щось забув;
- показаннями свідка ОСОБА_14 - продавця кафе «Балтика», яка вказала, що 04.01.2017 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 стався конфлікт, та засвідчила, що, перебуваючи на вулиці, ОСОБА_5 дійсно вдарив ОСОБА_11 по спині, від чого той упав. Окрім того, свідок зауважила, що до початку сварки на вулиці вона бачила у обвинуваченого ніж;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , знайомого ОСОБА_5 , який вказав, що 04.01.2017 року в кафе «Балтика» між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 стався конфлікт, під час якого ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_11 , а також зауважив, що мобільний телефон марки «Samsung» дав йому ОСОБА_5 в маршрутному таксі, щоб він здав його до ломбарду, не пояснивши де він його взяв. В подальшому, цей телефон був закладений в ломбарді, розташованому на площі Островського в м. Дніпрі;
- протоколом огляду ділянки місцевості, розташованої біля будинку №1 по вул.Центральній в м.Дніпрі від 04.01.2017 року (том 1 арк.с. 35-38);
- протоколом огляду речей потерпілого ОСОБА_11 від 04.01.2017 року, ( том 1 а.с.39-40, том 2 арк.с.45-47);
- медичними довідками ОСОБА_11 та його діагнозу від 04.01.2017 року ( арк.с.41-42);
- протоколом огляду одягу ОСОБА_5 від 11.01.2017 року ( том 1 арк.с.130-132);
- висновком судово-медичної експертизи № 138е від 18.01.2017 року, відповідно до якого, при огляду ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень на голові, обличчі, тулубі та кінцівках не виявлено (том 1 арк.с.157-159);
- висновком експерта №359 від 15.03.2017 року щодо групової приналежності крові ОСОБА_11 (том 1 арк.с.234-235);
- висновком експерта №360 від 22.03.2017 року щодо групової приналежності крові ОСОБА_11 ( том 1 арк.с.220-222);
- висновком експерта № 361 від 24.03.2017 року щодо групової приналежності крові, виявленої на одязі ОСОБА_5 ( том 1 арк.с.226-228);
- протоколом слідчого експерименту від 14.03.2017 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 , при залученні спеціаліста ОСОБА_16 , в ході якого потерпілий розповів про обставини та показав механізм завдання йому тілесних ушкоджень ( том 1 арк.с.238-242);
- висновком судово-медичної експертизи №836е від 23.03.2017 року, згідно з яким у ОСОБА_11 за даними медичної документації та при огляді виявлені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких, середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, характер та локалізація яких можуть свідчити, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ОКЛМ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові та не суперечать механізму на який вказує ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту, тобто від численних механічних дій (ударів) гострого предмету в область черева, шиї, грудної клітини та правої нижньої кінцівки (том 1 арк.с.233-251);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 за даними фотознімками впізнав особу на фото №4, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, на ґрунті виниклих неприязних відносин нанесла йому тілесні ушкодження (том 2 арк.с. 8-9). Відповідно довідки (том 2 арк.с.10), впізнано особою є ОСОБА_5 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 за даними фотознімками впізнала особу на фото №1, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. знаходилась в приміщенні кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, та у якої в руках під час конфлікту вона бачила предмет, схожий на ніж (том 2 арк.с. 11-12). Відповідно довідки (том 2 арк.с.12), впізнано особою є ОСОБА_5 ;
- протоколом перегляду відеозапису спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 від 24.03.2017 року, проведеного за участю ОСОБА_11 (том 2 арк.с. 29-30, том 1 арк.с.51);
- протоколом перегляду відеозапису від 24.03.2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_12 (том 2 арк.с. 31-32, том 1 арк.с.51);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 за даними фотознімками впізнала особу на фото №3, котра 04.01.2017 року приблизно о 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, наносила тілесні ушкодження предметом схожим на ніж невідомому чоловіку (том 2 а.с. 42-43). Відповідно довідки (том 2 арк.с.44), впізнано особою є ОСОБА_5 ;
- оварним чеком щодо вартості мобільного телефону «Samsung B-5722» (том 1 арк.с.176);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу №35.4002/0 від 04.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_15 здав до ломбарду, розташованого на площі Вокзальній, 1 в м.Дніпро - мобільний телефон «Samsung 5722» (том 1 арк.с.178);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.01.2017 року з фототаблицею, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу під №1, котра 04.01.2017 року з 20.00 год. до 21.00 год. біля кафе «Балтика» по вул.Центральній, буд.1 в м.Дніпро, наніс йому удар в обличчя (том 1 арк.с.179-182);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №891 від 23.03.2017 року, згідно до якого ринкова вартість, з урахуванням зносу, станом на 04.01.2017 року, а саме мобільного телефону «Samsung 5722» складає 450 гривень ( том 2 арк.с.24-28).
Надаючи оцінку вищенаведеним доказам у їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у їх належності, достовірності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих злочинів, тому не може визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.
Разом з цим, надаючи оцінку доводам захисника щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також вагомості доказів на підтвердження його винуватості, колегія суддів зазначає таке.
Так, мотивуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги про часткове скасування вироку, зокрема, в частині визнання ОСОБА_5 винним за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України захисник вказує на те, що обвинувачений перебував у стані, який виключає кримінальну відповідальність або у стані сильного душевного хвилювання.
Між тим, визнати обґрунтованими наведені доводи колегія суддів не може, з огляду на наявний у матеріалах провадження висновок судово-психіатричного експерта № 65 від 14.03.2017 року, яким визначено, що ОСОБА_5 в період часу, який відноситься до скоєння інкримінованого йому злочину, хронічним душевними захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом, не страждав. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям (бездіям) та керувати ними. Окрім того, на теперішній час ОСОБА_5 будь-якими психічними захворюваннями також не страждає, за своїм психічним станом на теперішній час він може віддавати звіт своїм діям (бездіям) та керувати ними і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Щодо тверджень захисника про необхідність призначення комплексної судово-психіатричної експертизи, то вони, на переконання колегії суддів, є виключно способом захисту.
Так, в силу вимог закону, додатковою є експертиза, яка призначається для вирішення окремих питань, які не були поставлені при первинній експертизі, а також у разі неповноти або недостатньої якості первинної експертизи, і проведення її доручається експертам у тому самому або іншому складі. В свою чергу, повторною є експертиза, яка призначається, якщо висновок первинної експертизи суперечить матеріалам справи, викликає сумніви щодо його правильності і визнаний органами дізнання, слідчим, прокурором, судом необґрунтованим. Призначення повторної експертизи повинно бути мотивоване, а її проведення доручається іншому більш кваліфікованому складу експертів.
Як видно з апеляційної скарги, адвокат дійсно вказує на необхідність призначення повторної та комплексної судово-психіатричної експертизи, однак жодних вагомих доводів стосовно підстав для її проведення не наводить та доказів, які б ставили під сумнів об`єктивність первинно проведеної експертизи суду не надає.
На переконання колегії суддів, обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та його винуватість у вчиненні цього злочину, повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, цей злочин було вчинено в умовах очевидності та на очах у численних свідків. Окрім того, сам обвинувачений не заперечував факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень ножем.
За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави визнати обґрунтованою позицію захисника.
Що стосується посилань захисника про відсутність доказів на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то вони також під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.
Так, ОСОБА_5 вказав на те, що коли вдарив ОСОБА_12 в нього випав телефон. Разом із цим, свідок ОСОБА_15 - знайомий ОСОБА_5 засвідчив, що обвинувачений передав йому цей телефон та прохав здати його до ломбарду. При цьому, жоден очевидець події не вказав на те, що бачив поблизу ОСОБА_15 , що ставило б під сумнів об`єктивність підозри саме ОСОБА_5 .
За таких обставин, визнати наведені захисником твердження щодо недоведеності вини й за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів також не може.
Стосовно інших доводів адвоката, зокрема щодо передчасного надання суду матеріалів провадження, а саме під час підготовчого судового розгляду, то наведені порушення хоча і мають місце, однак не тягнуть за собою жодних підстав для зміни або скасування вироку.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_5 за доводами апеляційної скарги прокурора та захисника, колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Як видно з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії середньої та тяжкого злочинів, які є корисливими, а також особливо тяжкого злочину, скоєного про життя та здоров`я особи, ступінь здійснення обвинуваченим злочинного наміру направленого на позбавлення життя особи та те, що злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_10 та такою, що його обтяжує, в силу вимог ст. 67 КК України, - рецидив злочину.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у достовірності встановлених судом відомостей. Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Відтак, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних злочинів та особі обвинуваченого через м`якість, а також захисника через суворість за ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13 вересня 2018 року по 15 листопада 2018 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4