справа № 631/476/18
провадження № 1-кп/631/13/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2017 року під № 0000587, щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, не одруженого, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України не судимий,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харкова, громадянки України, не одруженої, маючої середню спеціальну освіту, офіційного не працевлаштованої, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2018 року за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України до трьох років позбавлення волі, в силу ст. 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання звільнена з випробувальним строком на один рік,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 діючи в групі, заздалегідь розподіливши між собою обов`язки, за якими ОСОБА_5 створив 02 листопада 2016 року, на офіційному Інтернет сайті «OLX», завідомо неправдиве оголошення з приводу продажу двох гантелей, вагою 28 кг. кожна, за Інтернет адресою:«http//www.olx.ua/obyavlenie/prodam-ganteli-po-28-kg-2-sht-tsena-za-paru-IDofpTV.html#0c7f798a8f» та для зв`язку зазначив у оголошенні контактний номер телефону ( НОМЕР_1 ), а ОСОБА_7 подала заяву на отримання та 06 грудня 2016 року отримала банківську картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яку в подальшому використали при реалізації свого злочинного умислу.

ОСОБА_9 , на початку грудня 2016 року скориставшись Інтернет мережею «OLX» знайшов оголошення про продаж двох гантель, вагою 28 кг. кожна, за ціною 700 грн., після чого він зі свого мобільного терміналу № НОМЕР_3 мобільного оператору мережі ПрАТ «Київстар» зателефонував на вказаний номер в оголошенні, а саме на мобільний термінал № НОМЕР_1 мобільного оператору мережі ПрАТ «МТС Україна», де незнайомий йому чоловік, який представився ОСОБА_10 сказав, що він готовий зробити реалізацію вищевказаного майна, але для цього йому необхідно зробити 100% оплату товару на його банківську картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

15 грудня 2016 року о 14 годині 23 хвилини ОСОБА_9 , з використанням банківського терміналу під № А015951, який розташований в смт Катеринопіль Черкаської області, зі своєї платіжної картки № НОМЕР_4 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 700 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак вищевказаний товар ОСОБА_9 наразі не отримав.

Власником мобільного терміналу під № НОМЕР_1 , мобільного оператора мережі ПрАТ «МТС Україна» є ОСОБА_5 .

Фактичним власником платіжної картки № НОМЕР_2 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до угоди № PDV2-1771599 від 06.12.2016 року, являється ОСОБА_7 .

16 грудня 2016 року знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, біля магазину «Сільпо» ОСОБА_5 з банківського терміналу АТМ 1860 КН SM SILPO KHARKIV ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснив зняття вищезазначених готівкових грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, з метою наживи, розділили між собою грошові кошти, отримані шахрайським шляхом та розпорядилися ними на власний розсуд чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 700 грн.

Також, на початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи у групі повторно, на початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_5 на офіційному Інтернет сайті «OLX» створив завідомо неправдиве оголошення під № 372622548, з приводу продажу спортивного тренажера «Орбітрек» за фіксованою ціною у розмірі 1200 гривень, яку в подальшому, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, змінив на суму 1900 гривень та для зв`язку зазначив у оголошенні контактний номер телефону № НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 надала отриману 06.12.2016 року платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яку в подальшому використали при реалізації свого злочинного умислу.

ОСОБА_11 , у грудні 2016 року скориставшись Інтернет мережею «OLX» знайшла оголошення під № НОМЕР_5 про продаж бувшого у використанні тренажера «Орбітрек» марки «Viqor HM-8001» за ціною 1900 грн., після чого вона зі свого мобільного терміналу № НОМЕР_6 мобільного оператору мережі ТОВ «Лайфсел» зателефонувала на вказаний номер в оголошенні, а саме на мобільний термінал № НОМЕР_1 мобільного оператору мережі ПрАТ «МТС Україна», де незнайомий їй чоловік який представився ОСОБА_12 сказав, що він готовий зробити реалізацію бувшого у використанні тренажера «Орбітрек» марки «Viqor HM-8001», але для цього йому необхідно зробити 100% оплату товару на його банківську картку № НОМЕР_2 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та лише після оплати товару відправить його через офіційну мережу «Нова Пошта».

19 грудня 2016 року о 08 годині 39 хвилин ОСОБА_11 з використанням банківського терміналу під № TS211328, який розташований за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Леніна, 118, зі своєї платіжної картки № НОМЕР_7 емітованої ПАТ КБ «Приват Банк», здійснила перерахування грошових коштів у розмірі 1900 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак вищевказаний товар ОСОБА_11 не отримала.

Власником мобільного терміналу під № НОМЕР_1 , мобільного оператора мережі ПрАТ «МТС Україна» є ОСОБА_5 .

Фактичним власником платіжної картки № НОМЕР_2 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до угоди № PDV2-1771599 від 06.12.2016 року, являється ОСОБА_7 .

19.12.2016 року ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , з банківського терміналу АТМ 5852 VODOLAGA NOVA VODOLAGA ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», здійснив зняття вищезазначених готівкових грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, з метою наживи, розділили між собою грошові кошти, отримані шахрайським шляхом та розпорядилися ними на власний розсуд чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 1900 грн.

Крім того, на початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 повторно, діючи в групі з ОСОБА_7 , на початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, на офіційному Інтернет сайті «OLX» створив завідомо неправдиве оголошення під № 372622548, з приводу продажу спортивного тренажера «Орбітрек» за фіксованою ціною у розмірі 1200 гривень та для зв`язку зазначив у оголошенні контактний номер телефону № НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 надала отриману 06.12.2016 платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яку в подальшому використали при реалізації свого злочинного умислу.

ОСОБА_13 , у грудні 2016 скориставшись Інтернет мережею «OLX» знайшов оголошення під № НОМЕР_5 про продаж бувшого у використанні тренажера «Орбітрек» марки «Viqor HM-8001» за ціною 1200 грн., після чого він зі свого мобільного терміналу № НОМЕР_8 мобільного оператору мережі ПрАТ «Київстар» зателефонував на вказаний номер в оголошенні, а саме на мобільний термінал № НОМЕР_1 мобільного оператору мережі ПрАТ «МТС Україна», де незнайомий йому чоловік який представився ОСОБА_12 сказав, що він готовий зробити реалізацію бувшого у використанні тренажера «Орбітрек» марки «Viqor HM-8001», але для цього йому необхідно зробити 100% оплату товару на його банківську картку № НОМЕР_2 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та лише після оплати товару відправить його через офіційну мережу «Нова Пошта».

19 грудня 2016 року у денний час, ОСОБА_13 з використанням Інтернет додатку «Приват 24», зі своєї платіжної картки № НОМЕР_9 емітованої ПАТ КБ «Приват Банк», здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 1200 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак вищевказаний товар ОСОБА_13 до теперішнього часу не отримав.

Власником мобільного терміналу під № НОМЕР_1 , мобільного оператора мережі ПрАТ «МТС Україна» є ОСОБА_5 .

Фактичним власником платіжної картки № НОМЕР_2 емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до угоди № PDV2-1771599 від 06.12.2016 року, являється ОСОБА_7 .

19 грудня 2016 року ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , з банківського терміналу АТМ 5852 VODOLAGA NOVA VODOLAGA ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», здійснив зняття вищезазначених готівкових грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, з метою наживи, розділили між собою грошові кошти, отримані шахрайським шляхом та розпорядилися ними на власний розсуд чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 1200 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю та вважав за можливе провести розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України. Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного та зазначив за необхідне здійснювати розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, пояснивши, що дійсно скоїла інкриміновані їй в вину кримінальні правопорушення при вищевикладених обставинах та вважала за можливе провести розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України. Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 вказав на не доцільність дослідження усіх доказів по справі щодо обставин, які ніким не заперечуються.

Прокурор у судовому засідання також висловив думку про можливість розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у судове засіданні не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. На адресу суду усі потерпілі направили заяви відповідно до яких зазначили, що не заперечують проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюють, дана їх позиція є добровільною, при визначені виду та міри покарання покладаються на розсуд суду.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченими своєї провини, а також те, що вони не ставлять під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ними змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованих їм органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, погодженні з кваліфікацією вчинених ними діянь, підтвердженням ними фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинувачених, а також документами, що характеризують особи обвинувачених.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що в листопаді грудні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він разом із своєю знайомою ОСОБА_14 з метою заробити грошей, створювали в мережі Інтернет на сайті «OLX» різні об`яви, у тому числі щодо продажу гантель та тренажеру «Орбітрек». Потім люди перераховували їм грошові кошти за товар, який їм не надсилався. Зароблені таким чином кошти розподілялись ними та витрачалися на власні потреби. Кому першому така ідея прийшла на розум, він не пам`ятає, про скоєне шкодує.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що обставини вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені вірно та пояснила, що вони з ОСОБА_5 вирішили заробляти гроші шляхом розміщення об`яв про продаж речей на сайті «OLX» в мережі Інтернет. Гроші, які отримували за нібито продаж товару, вони ділили між собою та витрачали. Ніяких речей людям вони не відсилали. Хто був ініціатором такого способу заробляння коштів відповісти не може, оскільки точно не пам`ятає. Також обвинувачена зазначила, що у вчиненому розкаюється.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 інкримінованих їм в вину злочинів, оскільки вони дійсно протягом грудня 2016 року своїми умисними діями заволоділи чужим майном шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфікуються судом як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Також суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, а дії обвинуваченої кваліфікуються судом як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченими скоєно злочин середньої тяжкості.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 на момент постановлення вироку у даній справі в силу ст. 89 Кримінального кодексу України не судимий.

З досудової доповіді, складеної заступником начальника Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_15 щодо ОСОБА_5 , вбачається, що орган пробації вважає, що є середній рівень ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , щире каяття.

Під час судового розгляду справи обставин, що відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з положень ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами ст. 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного, який повністю визнав свою провину, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, проте досі не відшкодував шкоду, завдану потерпілим, обставини, що пом`якшують покарання, не встановлення обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
При цьому, враховуючи, що шкода, завдана злочином обвинуваченим не відшкодована, останній ніде не працює, самостійних та стабільних джерел доходу ОСОБА_5 не має, а тому суд приходить до висновку, що призначення іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, окрім позбавлення волі, є недоцільним.
Виходячи з приписів ст. 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції засудженого від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів ст. 75 Кримінального кодексу України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вивчаючи особу обвинуваченої ОСОБА_7 судом встановлено, що остання офіційно не працевлаштована, не заміжня, утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно. На момент вчинення нею інкримінованого їй злочинного діяння до кримінальної відповідальності не притягувалась. Була засуджена вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2018 року за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України до трьох років позбавлення волі, в силу ст. 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання звільнена з випробувальним строком на один рік. На час розгляду справи у суді призначене судом покарання у повному обсязі не відбуте.
З досудової доповіді, складеної провідним інспектором Московського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_16 щодо ОСОБА_7 вбачається, що орган пробації вважає, що виправлення останньої без позбавлення або обмеження волі не становить небезпеку для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 Кримінального кодексу України.
Обставиною, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_7 суд визнає щире каяття.

В силу приписів ч. 4 ст. 67 Кримінального кодексу України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд виходить з положень ч. 2 ст. 61 Конституції України та керується вимогами ст. 50 та ст. 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винної, яка притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні діяння, що також мали місця протягом грудня 2016 року, приймає до уваги, що обвинувачена повністю визнала свою провину, розкаялась і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, проте досі не відшкодувала шкоду, завдану потерпілим, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Керуючись вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 у випадку обвинуваченої ОСОБА_7 , враховуючи, що шкода, завдана злочином обвинуваченою не відшкодована, остання ніде не працює, самостійних та стабільних джерел доходу не має, а тому суд приходить до висновку, що призначення іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, окрім позбавлення волі, є недоцільним.
З урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2018 року за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді трьох років позбавлення волі, звільненої від відбуття попрання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком один рік, остаточне покарання обвинуваченій необхідне призначити відповідно до положень ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України.
Так, згідно з ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій статті 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
При цьому, враховуючи дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючу обставину, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає необхідним обрати принцип призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На думку суду, таке остаточне покарання є справедливим та сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченим не обиралися, ніяких клопотання з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжні заходи не обирати.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному п. 7 ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання

Цивільні позови в рамках даного кримінального провадження не заявлені.

Судом встановлено, що процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення в рамках цього кримінального провадження застосовані не були.

На підставі викладеного, враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України,керуючись ст.ст. 50, 63, 65 - 67, 70, 71, 75, 76, 88 90 та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, а також ст. 91, ст. 100, п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 1, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 Кримінального кодексу України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 визнати винною у пред`явленому їй обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, і призначити їй по даній нормі закону покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19.06.2018 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 Кримінального кодексу України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі дублікат чека про проведення банківської операції, дублікат квитанції про проведення банківської операції, роздруківка скриншоту екрана смартфону на аркуші формату А4, платіжне доручення № Р24А148731875А51245 від 19.12.2016 про проведення банківської операції, історія (виписка) по картковому рахунку № НОМЕР_10 , копія угоди про надання банківських послуг № НОМЕР_11 , копія заяви на відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_10 , копія пластикової картки емітованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», чек про проведення банківської операції у банкоматі АТМ АО 105951 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які під час досудового розслідування надали потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та їх захисникам, прокурору та потерпілим.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1