ЄУН № 331/1609/19
Провадження № 1-кс/331/1596/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000366 від 06.02.2019 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 296 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, освіта професійно-технічна, офіційно не працевлаштована, сімейний стан не заміжня, дітей на утриманні не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка не має судимості в силу ст. 89 КК України;

ВСТАНОВИВ :
Старший слідчий в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у в невстановлений період часу, але не пізніше 14.02.2019 на території міста Запоріжжя та Запорізького району громадянка України ОСОБА_7 , на тлі скасування 11.10.2018 Священним синодом Константинопольського патріархату рішення щодо підпорядкування Київської митрополії Московському патріархату та створення 15.12.2018 на території України помісної православної церкви, що закріплено 05.01.2019, внаслідок надання патріархом Константинопольським Варфоломієм томосу щодо автокефалії Православної церкви України, вступила у змову із ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невстановленими органом досудового розслідування особами, на скоєння підпалу на території міста Запоріжжя релігійної споруди Української Православної Церкви Московського Патріархату, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту і міжнародного ускладнення.

14 лютого 2019 року в період часу приблизно з 15 до 17 години, ОСОБА_7 , діючи разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , на виконання спільного злочинного умислу, підшукали серед релігійних споруд Української Православної Церкви Московського Патріархату на території міста Запоріжжя храм «Апостола Іоанна Богослова», й знаходячись за адресою його розташування АДРЕСА_3 , визначили на місцевості ділянки найбільш ефективного здійснення підпалу храму та шляхи прихованого підходу та відходу під час здійснення злочину.

Близько 03 години ранку 16.02.2019 ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , діючи під загальним керівництвом ОСОБА_6 та невстановлених осіб, прибула до місця знаходження храму «Апостола Іоанна Богослова» Української Православної Церкви Московського Патріархату за адресою: АДРЕСА_3 , де з використанням паливно-мастильних матеріалів ОСОБА_8 здійснив підпал будівлі релігійної споруди.

16.02.2019 року о 05 годині 18 хвилин старшим слідчим в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області підполковником юстиції ОСОБА_5 , в порядку статті 208 КПК України затримано ОСОБА_7 як особу, підозрювану у вчиненні злочину.

18 лютого 2019 року, слідчим суддею Жовтневого районного суду м Запоріжжя стосовно підозрюваної ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 години 18 хвилини 17.04.2019 року.

Враховуючи викладене, слідство приходить до висновку, що для забезпечення належної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 з метою уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, необхідно продовжити їй строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до чотирьох місяців, тому слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні внесене клопотання підтримав, просив його задовольнити, зазначивши, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти існуючим ризикам, оскільки кримінальне правопорушення, що інкримінується підозрюваній є особливо тяжким, віднесено до злочинів проти громадської безпеки. Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 176 КПК України, не можна застосовувати більш м`який запобіжний захід до осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що жоден із ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, не є доведеним, та не свідчить про неможливість застосування до підозрюваної менш суворого запобіжного заходу. Повідомлену ОСОБА_7 підозру вважає незаконною та необґрунтованою, зазначаючи, що органом досудового розслідування дії останньої кваліфіковані невірно. ОСОБА_7 не має судимості, має постійне місце проживання, на підставі викладеного, просить суд у задоволенні клопотання відмовити та застосувати відносно його підзахисної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю підтримала позицію свого захисника та просила суд у задоволенні клопотання відмовити та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я підозрюваної, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваної, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Зі змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваної, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р. Суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив: «щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, самого факту, що цей захід застосовується згідно з національним законодавством, що відповідає визначеним стандартам, ще недостатньо - він також повинен бути необхідним за даних обставин (справи «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007 р., «Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.), ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.), вчинення ним подальшого правопорушення («Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.) або спричинення ним порушень громадського порядку («Летельєр проти Франції» 1991 р.)

Слідчий суддя при розгляді даного клопотання враховує, що поняття «обґрунтованої підозри» не міститься в національному законодавстві, тому слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла - таки вчинити злочин» (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваної з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства»).

Статтею 3 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що до основних принципів діяльності державних структур відноситься принцип пріоритетності захисту життя і прав осіб, які наражаються на небезпеку внаслідок терористичної діяльності.

У доданих до клопотання слідчого матеріалах, міститься ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2019 року, якою вже аналізувалась обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 та зроблені висновки про можливість вчинення нею того злочину, у якому вона підозрюється у даному кримінальному провадженні, тому доводи захисту про відсутність обґрунтованої підозри не є слушними.

16.02.2019 року о 05 годині 18 хвилин ОСОБА_7 затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочину.

16.02.2019 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

18.02.2019 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя підозрюваній ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 05 години 18 хвилин 17 квітня 2019 року.

12 квітня 2019 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя строк досудового слідства було продовжено до чотирьох місяців, тобто до 16 червня 2019 року.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованої підозри, а також відомості про особу підозрюваної, з яких слідує, що хоча ОСОБА_7 раніше не судима, однак соціальні та родинні зв`язки підозрюваної не є настільки міцними та впливовими на її поведінку, щоб утримати її від продовження злочинної діяльності та гарантовано забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків, належну процесуальну поведінку, запобігти ризику втечі як особи, якій загрожує кримінальне покарання за особливо тяжкий злочин.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що заявлені ризики втечі підозрюваної, продовження нею злочинної діяльності не зменшились та продовжують існувати, що є підставою для відмови у звільненні затриманої особи, в тому числі з обранням запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, як про це заявив захисник та підозрювана.

З урахуванням встановлених обставин, тяжкості злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , які свідчить про суспільну небезпечність цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, є високим ризик втечі підозрюваної від правосуддя з метою уникнення можливого покарання, продовження злочинної діяльності, приймаючи до уваги вимоги ч. 5 ст. 176 КПК України, обрати менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, вочевидь неможливо.

Слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, з урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 258 КК України, відповідно до норм КПК України, розмір застави у даному кримінальному провадженні не визначається.

Керуючись ст. ст. 177, 179 184, 193, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366 від 06.02.2019 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 296 КК України, строком на 60 діб, а саме, до 05 години 18 хвилин 14 червня 2019 року.
Ухвалу для виконання направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1