справа № 208/6044/16-к
№ провадження 1-кп/208/68/19
УХВАЛА
Іменем України

15 травня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, -

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають об`єднані кримінальні провадження № 0001928 від 13.07.2016 року, 0000035 від 04.01.2018 року, 0002448 від 21.11.2017 року, 0001128 від 24.05.2017 року, 0001383 від 23.06.2017 року, 0001497 від 07.07.2017 року відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, строком до 22.05.2019 року.

В судовому засіданні судом, з урахуванням положень Кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинуваченого до спливу вказаного строку, в порядку ст.. 331 КПК України, прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , по даному кримінальному провадженню, під вартою строком на 60 днів, оскільки підстави для застосування цього запобіжного заходу не відпали, крім того обвинувачений не допитаний, не має постійного місця роботи, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а отже наявні визначені п. 1 та п. 5 ст. 177 КПК України ризики, які дають достатні підстави для продовження обраного запобіжного заходу для забезпечення його процесуальної поведінки, враховуючи характеризуючи данні особи, який раніше судимий, не має стійких соціальних зв`язків, офіційного місця роботи, та можливий строк покарання, у разі його засудження.

Захисник ОСОБА_4 заявив про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, так як обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, тривалий час знаходиться під вартою, і не ухилявся від слідства та суду, має можливість проживати за місцем мешкання матері, а тому вважає можливим змінити обраний запобіжний захід, так як потерпілий за епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України допитаний та також допитані свідки обвинувачення.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст.183, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Враховуючи всі доводи сторони обвинувачення, матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку про наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, які за тяжкістю віднесені та злочинів середньої тяжкості та тяжкий злочин, що обвинувачений є особою який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не має постійного місця роботи та доходу, а тому заявлені ризики стороною обвинувачення є обґрунтованими.

Суд, не погоджується з доводами захисту про необхідність заміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з огляду на наступне.

Так відповідно до КПК України, обвинувачений та його захисник має право звернутися з клопотанням про заміну запобіжного заходу.

В той же час, суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу про які не було відомо на час прийняття рішення.
Як вбачається з обставин наголошених стороною захисту, вони не змінилися в той мірі, що мали б вплинути на заявлені ризики які були враховані як при обрані запобіжного заходу, так і під час його продовження, в той же час заявлені ризики стороною обвинувачення передбачені п. 1 і п. 5 ст. 177 КПК України, обґрунтовані під час судового розгляду, та підтверджені матеріалами кримінального провадження.
Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України»).
Вирішуючи питання доцільності продовження дії обраного запобіжного заходу, чи можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, як клопочуть захисник, обвинувачений, суд враховує вимоги кримінального процесуального законодавства, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», від 02.10.2014 року у справі «Воляник проти України», а також дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, ставлення до пред`явленого обвинувачення, відповідність особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, обставини у справі, які з часу продовження запобіжного заходу не змінились.
Окрім того жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з примусовим позбавленням волі обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а тому, враховуючі характеризуючи данні на особу, підстав для застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, не вбачається.

Проаналізувавши доводи, наведені стороною обвинувачення та стороною захисту, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані ОСОБА_5 , а саме вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі і поєднаного із застосуванням до потерпілої насильства, що не є небезпечного для здоров`я потерпілої, за який передбачено покарання до шести років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що він раніше судимий, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, на утриманні неповнолітніх осіб та осіб похилого віку не має, що у своїй сукупності свідчить про те, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1 і п. 5 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, та які підтримані прокурором у судовому засіданні, а саме: що обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.07.2019 року, включно.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1