УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
10 жовтня 2018 року представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема скасування заборони користування квартирою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , за клопотаннями якого було арештовано майно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та завчасно не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про часткове скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000258, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у справі № 761/34774/18 (провадження № 1-кс/761/23555/2018) клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження таким майном.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 послугувала наявність розумних підозр вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні № 0000258 від 01 березня 2013 року. Такий висновок слідчого судді, з урахуванням обставин кримінального провадження, є обґрунтованим та на даний час цілком відповідає потребам досудового розслідування.

Разом із цим, з огляду на положення ч. 12 ст. 170 КПК України, відповідно до якого заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається, ОСОБА_4 , який проживає у вказаній квартирі разом зі своєю родиною, має право користуватись належною йому на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується долученою копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 та скасування заборони користування майном, арештованим ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати заборону користування майном, арештованим ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000258, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1