Номер провадження: 11-сс/813/241/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003112 від 01 липня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 березня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтував тим, що

- в порушення вимог ст.196 КПК України в клопотанні слідчого відсутні посилання на докази, які обґрунтовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України;

- прокурор не надав жодного підтвердження та не довів обставин, які б підтверджували неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував аналогічними доводами та тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні його показання від 18 грудня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за наступних обставин.

Так, 01 липня 2018 року, близько 04 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою відкритого викрадення чужого майна прибули до під`їзду №7, будинку АДРЕСА_2 , де на лавці, розташованій у дворі зазначеного будинку, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , майно якого і визначили об`єктом свого злочинного посягання.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та попросив у останнього цигарку. ОСОБА_11 повернувся та хотів задовольнити прохання раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , проте останній наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в ліву частину голови. В цей час ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , також підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , і застосував відносно нього фізичне насилля, яке виразилось в нанесені численних ударів по голові, тим самим усунувши перешкоду у вигляді можливого опору зі сторони потерпілого ОСОБА_11 . Скориставшись цим ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , заволодів належним потерпілому ОСОБА_11 майном, а саме золотим ланцюгом, плетіння «Бісмарк», вагою 19,78 грам, вартістю 26000 гривень, зірвавши його з шиї потерпілого.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок злочину потерпілому ОСОБА_11 були завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

29 січня 019 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 01 липня 2018 року;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 січня 2019 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин;

-протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 19 січня 2019 року;

-висновком експерта №2727 від 05 грудня 2018 року;

-протоколом одночасного допиту між підозрюваними ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ;

-іншими доказами які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту не наведено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_8 не має реєстрації, в м.Одесі не має постійного місця проживання, також він не має сім`ї та утриманців, а отже у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, а раніше він вже притягався до кримінальної відповідальності.

Крім того апеляційний суд враховує, що після вчинення злочину ОСОБА_8 тривалий час переховувався від органу досудового розслідування.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд дійшов переконання, що у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній матиме можливість вдатися до спроб зникнути з поля зору правоохоронних органів та уникнути кримінального переслідування.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_8 свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливого злочину і саме він виступив його організатором.

На теперішній час ОСОБА_8 не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу, а тому перебуваючи на свободі він може продовжити злочинну діяльність та вчиняти інші корисливі злочини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 про необхідність застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України був вчинений із застосуванням фізичного насилля до потерпілого.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор надав копію супровідного листа з якого вбачається, що 04 лютого 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003112 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_12 був направлений для розгляду по суті до Суворовського районного суду м.Одеси.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що питання про доцільність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою має вирішуватись судом під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 березня 2019 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3