ЄУН № 336/2977/18
пр. № 1-кп/336/152/2019
ВИРОК
Іменем України
05 квітня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_8

представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований проживаючим та проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2012 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2013 року за ст. 187 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 6 років позбавлення волі (звільнився 17.08.2016 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 22 дня)

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
18 лютого 2017 року приблизно о 21.00 годині ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де мешкала потерпіла ОСОБА_8 . Біля будинку ОСОБА_6 вдягнув маску на обличчя та рукавички на руки та, підійшовши до вхідних дверей до будинку, чекав на потерпілу.

Потерпіла ОСОБА_8 вийшла з будинку, повернувшись, зачинила двері. Далі ОСОБА_6 постукав у двері, а коли потерпіла відчинила двері, всупереч волі останньої проник до будинку, де напав на потерпілу, нанісши їй лівою та правою руками удари в ліве та праве око, в ліве та праве вухо, а також завдав один удар рукою в область носа.

Далі ОСОБА_6 вхопив ОСОБА_8 обома руками за шию, підставивши ногу, штовхнув потерпілу, від чого вона впала спиною на підлогу у коридорі будинку. Під час боротьби з потерпілою у ОСОБА_6 з рук спали рукавички.

Далі ОСОБА_6 , знаходячись зверху над ОСОБА_8 , взяв з поверхні тумби металевий бюст, яким наніс потерпілій не менше двох ударів в область обличчя та тулубу, від яких ОСОБА_8 втратила свідомість, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, ран біля лівої брови, на нижній повіці правого ока, синців в області обох очей, саден в області перенісся, в області голови, крововиливів на білкових оболонках обох очей, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Після закінчення нападу ОСОБА_6 заволодів двома золотими обручками, двома золотими сережками, які зняв з непритомної ОСОБА_8 , двома золотими сережками з рубінами, які знайшов у будинку, після чого, забравши рукавички, зник з місця скоєння злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, заперечуючи свою причетність до скоєння злочину. Про обставини подій повідомив, що, на його переконання, напад на ОСОБА_8 вчинив ОСОБА_10 , з яким обвинувачений знайомий, адже вони одночасно відбували покарання у місцях позбавлення волі. 18.02.2017 року вранці ОСОБА_10 приїхав до ОСОБА_6 , певний час вони провели у будинку за місцем проживання обвинуваченого. Оскільки ОСОБА_10 мав намір зняти житло, то ввечері десь о 20.00-20.30 годині ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 пішли до ОСОБА_8 , яка є головою квартального комітету, тому могла знати де здається житло. Прибувши до будинку, подзвонили у дзвінок, але їм ніхто не відчинив, хоча світло у вікнах горіло, тому ОСОБА_6 пішов до кіоску, а ОСОБА_10 залишився біля будинку. До кіоску йти близько 5-7 хвилин, біля кіоску ОСОБА_6 був приблизно 10 хвилин, пив пиво, потім йому зателефонував ОСОБА_10 та попросив негайно повернутись. Коли ОСОБА_6 повернувся до будинку ОСОБА_11 , то побачив, що хвіртка паркану до подвір`я відчинена. Підійшов до будинку побачив, що двері до будинку зачинені, тому ОСОБА_6 двері відчинив та побачив, що ОСОБА_10 стоїть в коридорі будинку, а потерпіла приблизно на відстані півтора метри від входу лежить на підлозі без свідомості. На запитання ОСОБА_6 що тут відбулось, ОСОБА_10 вказав, що його тут ніхто не знає, всі запідозрять, що злочин скоїв ОСОБА_6 , тому треба їхати. До цього моменту ОСОБА_10 не вказував ОСОБА_6 про те, що у нього є прикраси потерпілої, але потім вказав, після чого вони повернулись до будинку ОСОБА_6 , далі вдвох попрямували до ломбардів, де здали прикраси потерпілої, скориставшись паспортом ОСОБА_6 , отримавши близько 5000 гривень. Далі ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 поїхали до залізничного вокзалу, звідти поїхали до м. Одеса, де перебували кілька днів, а потім ОСОБА_6 поїхав до м. Токмак, де і мешкав до березня 2018 року, коли його затримали. Також ОСОБА_6 вказав, що до 18.02.2017 року кілька разів був у потерпілої, з якою він знайомий приблизно 15 років, адже вона, як голова квартального комітету, давала йому характеристики з місця проживання. У будинок ОСОБА_8 під час візитів заходив, знає, що будинок огороджено парканом, але хвіртка не зачиняється. Того дня ОСОБА_6 брався рукою за ручку дверей будинку потерпілої. Поліцію та швидку медичну допомогу про напад на потерпілу ОСОБА_6 не повідомив, оскільки боявся погроз з боку ОСОБА_10 та подумав, що у скоєнні злочину запідозрять саме його.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що виконує обов`язки голови квартального комітету, ОСОБА_6 знає давно, він повернувся з місць позбавлення волі влітку 2016 року та з того часу звертався до неї за довідками та характеристиками. Востаннє за характеристикою ОСОБА_6 звернувся у грудні 2016 року.

18.02.2017 року приблизно о 20.00 годині ОСОБА_8 пішла до будинку та перебувала там, потім вийшла погодувати собаку, а коли поверталась, до зачинила за собою двері в будинок. Через деякий час ОСОБА_8 почула стук у двері, пішла до дверей, відімкнула замок та запитала хто там, але їй не відповіли. Оскільки ніхто не відповідав, то ОСОБА_8 вирішила знову замкнути замок, але в цей момент за двері потягнули з зовні, а в щілину одразу просунулась нога. Потім двері відчинили ззовні та ОСОБА_8 побачила чоловіка у масці, який одразу вдарив її кулаками обох рук по очах, потім по вухах, потім в область носа. Далі нападник вдарив її по ногам, внаслідок чого ОСОБА_8 впала у коридорі, а нападник наносив удари кулаками та ногами в різні частини тіла, а також бив металевим бюстом Нестора Махна по обличчю та ребрах. При цьому в ході нанесення ударів у нападника злетіла з руки рукавичка. Далі нападник розпочав душити потерпілу, тоді ОСОБА_8 стягнула руками маску з його обличчя та пальцями доторкнулась до обличчя та ліпоми на обличчі нападника. Впізнавши у нападнику ОСОБА_6 за його взуттям, одягом та обличчям, ОСОБА_8 вказала йому, що впізнала його та назвала на ім`я. В ході нанесення ударів ОСОБА_8 почула, як годинник пробив 9 годину вечора, після чого потерпіла втратила свідомість. Прийшовши до тями приблизно о 02.00 годині вночі, ОСОБА_8 , бажаючи викликати допомогу, з`ясувала, що її мобільний телефон розбитий. Тоді ОСОБА_8 намагалась вийти з будинку, але двері були зачинені ззовні та ключі залишились з зовнішнього боку, тому відчинити двері вона не могла. Зранку ОСОБА_8 почула, що її хтось кликає, але оскільки вона була дуже слабка і не могла кричати, то вона підповзла до вікна та, ухопившись за фіранку, почала її хитати, щоб привернути увагу. Далі її сусідка відімкнула двері, увійшла до будинку та викликала швидку медичну допомогу. У нападнику ОСОБА_8 впевнено впізнала саме ОСОБА_6 , адже вона з ним була знайома, впізнала ОСОБА_6 за взуттям, адже останній ходив в одних і тих чоботях, за курткою та за рисами обличчя (носом та жировиком на обличчі). Бюст ОСОБА_12 , яким ОСОБА_6 наносив їй удари, їй принесли напередодні нападу, а саме вдень 17.02.2017 року. Після нападу потерпіла з`ясувала, що у неї зникли дві золоті каблучки та дві золоті сережки, які були на ній в день нападу, а з другого поверху будинку були викрадено золоті ланцюжок з хрестиком, дві пари сережок та дві обручки, а також колекція паперових грошей, годинник та кришталева пляшка коньяку витримкою 70 років.

Потерпіла зауважила, що в результаті нападу їй було спричинено значні тілесні пошкодження, вона вимушена була тривалий час лікуватись як стаціонарно, так і амбулаторно, на цей час продовжує лікування. Внаслідок отриманих травм у неї погіршились зір та слух.

Також в судовому засіданні колегією суддів досліджувались інші докази: допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за клопотанням потерпілої, ОСОБА_16 за клопотанням сторони захисту, досліджені письмові докази, тощо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що у лютому 2017 року вона вранці десь о 08.00-08.30 годині прийшла до будинку ОСОБА_8 за довідкою. Хвіртка паркану була відчинена, тому свідок зайшла на подвір`я, де побачила, що двері у будинок замкнені, а ключ в замковій щілині ззовні. Свідок покликала ОСОБА_8 , але їй ніхто не відповідав, але свідок побачила, що у вікні хитається фіранка. Тоді свідок відімкнула замок та зайшла до будинку, де побачила ОСОБА_8 , яка була сильно побита, закривавлена та не могла розмовляти. Телефон потерпілої був розбитий. Далі свідок зателефонувала до поліції, швидкої медичної допомоги та повідомила доньці ОСОБА_8 , а потім знайшла ковдру та подушку, бо потерпіла дуже погано почувалась. Тривалий час потерпіла лікувалась стаціонарно у лікарні, потім мешкала у доньки.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що знає ОСОБА_8 тривалий час, вони товаришують. У лютому приблизно 13 або 14 числа 2017 року свідок на ринку побачила металевий бюст ОСОБА_12 та знаючи про те, що ОСОБА_8 бажала такий придбати в якості подарунку сестрі, зі згоди ОСОБА_8 , придбала бюст на ринку за 980 гривень. Бюст був металевий, вагою приблизно 2 кг. 17.02.2017 року приблизно о 12.00 годині свідок привезла цей бюст додому ОСОБА_8 . За кілька днів ОСОБА_14 знову приїхала до ОСОБА_8 , оскільки остання не відповідала на телефонні дзвінки, дізналась, що потерпіла у лікарні та попрямувала туди. В лікарні свідок побачила, що ОСОБА_8 сильно побита, і обличчя, і тіло пошкоджені, уся в синцях та саднах, розмовляти потерпіла майже не могла, але повідомила, що її побив один чоловік, ім`я цього чоловіка ОСОБА_8 не називала.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що візуально знає обвинуваченого ОСОБА_6 . На обличчі останнього в районі перенісся була ліпома, а також ОСОБА_6 приблизно 10 років тому зламали ніс. На час розгляду справи судом ніс ОСОБА_6 рівніший, а ліпома видалена.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що 17.02.2017 року до них приїхав ОСОБА_17 , та вони разом із її сином ОСОБА_6 перебували у будинку. Коли вони були в будинку, то свідок почула як ОСОБА_10 у телефонній розмові вказав, що зайде в гості до однієї жінки та буде їхати. Ввечері свідок пішла переглядати телевізор та заснула, а прокинувшись вранці, сина та ОСОБА_17 вдома не побачила. Чи покидали того вечора ОСОБА_6 та ОСОБА_10 будинок, свідку не відомо. ОСОБА_10 до цього часу також приїздив до них та під час своїх візитів користувався одягом ОСОБА_6 . Чи вдягав ОСОБА_10 одяг сина того разу свідок не знає.

Також судом досліджувались письмові докази, надані стороною обвинувачення.

В ході огляду місця події 19.02.2017 року (т. 1 а.с. 110-118, стенограма т. 1 а.с 207) було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 . В ході огляду знайдено та вилучено розламаний телефон Нокіа, 10 слідів пальців рук, шапку чорну зі слідами речовини бурого кольору, статуетку (бюст) чоловіка, штучну щелепу, светр та шарф зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з різних місць.

Також були оглянуті предмети одягу потерпілої, що зафіксовано протоколом огляду від 19.02.2017 року (т. 1 а.с. 120 стенограмма т. 2 а.с. 30). В ході огляду одягу ОСОБА_8 на речах знайдено сліди речовини бурого кольору.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 682 (т. 1 а.с. 128-131) струс головного мозку, рани біля лівої брови, на нижній повіці правого ока, синці в області обох очей, в області обличчя, садна в області перенісся, в області голови, крововиливи на білкових оболонках обох очей у ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані ушкодження утворились від дії тупого або тупих предметів, давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваною ОСОБА_8 . Взаєморозташування потерпілої та нападника в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності відповідних ділянок тіла для нанесення удару.

Пошкодження були спричинені в короткий проміжок часу та утворились не менш ніж від семи травматичних впливів.

20.02.2017 року в ході огляду слідчим вилучених 19.02.2017 року речей, зокрема, металевого бюсту, було виявлено два сліди папілярних узорів пальців рук (т. 1 а.с. 132-139 стенограма т. 2 а.с. 26-29).

12.03.2018 року ОСОБА_6 був затриманий (т. 1 а.с. 145).

На підставі постанови слідчого від 13.03.2018 року та протоколу відібрання зразків 13.03.2018 року (т. 1 а.с. 146-147, 148-149) у ОСОБА_6 були відібрані зразки папілярних узорів пальців та долонь рук.

З висновку експерта № 1-466 від 25.04.2018 року (т. 1 а.с. 153-161) та постанови про призначення експертизи від 02.04.2018 року (т. 1 а.с. 150-151) вбачається, що знайдені в ході огляду металевого бюсту, який був вилучений з полички шафи в коридорі будинку потерпілої ОСОБА_8 , сліди папілярних узорів пальців рук придатні для ідентифікації та залишені великим пальцем лівої руки та безіменним пальцем правої руки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.05.2018 року слідчим в присутності понятих та з застосуванням відеофіксації проведено впізнання особи, в ході якого потерпілій ОСОБА_8 було пред`явлено чотири чоловіка, один з яких ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка здійснила на неї розбійний напад (т. 1 а.с. 140-144, стенограма т. 2 а.с. 31-34).

В ході впізнання ОСОБА_8 вказала за якими ознаками вона впізнала ОСОБА_6 , а саме зазначила про перебите перенісся та ліпому на обличчі.

В ході проведення слідчого експерименту 12.04.2018 року за участю потерпілої, хід якого фіксувався за допомогою відеозапису, ОСОБА_8 впевнено та докладно розповіла про обставини вчинення на неї нападу, її показання відповідають її поясненням в судовому засіданні та загалом не суперечать висновку судової медичної експертизи щодо виявлених у неї тілесних пошкоджень (т. 1 а.с.165-168, стенограма т. 2 а.с. 35-37).

Висновок судової медичної експертизи № 776 (т. 1 а.с. 123) судом в якості доказу не оцінюється, адже фактично не містить висновків експерта за поставленими питаннями.

Оцінюючі досліджені безпосередньо судом докази на предмет їх належності, достовірності та допустимості, колегія суддів виходить з наступних положень чинного законодавства, а також міжнародних норм.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом в межах розумного створені як стороні обвинувачення, так і стороні захисту, а також потерпілій усі умови для надання доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 374 ч. 3 п. 2 КПК України вказує, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою має міститись, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Враховуючи такі положення чинного законодавства судом, не виходячи за межі висунутого обвинувачення, в мотивувальній частині вироку сформульовано обвинувачення з урахуванням усіх досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, уточнено в частині місця та способу скоєння злочину, кількості нанесених ударів з урахуванням показань потерпілої, висновку судової медичної експертизи, знайдених під час огляду місця події слідів, що у свою чергу не збільшує обсягу обвинувачення та не погіршує становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши в сукупності усі докази колегія суддів дійшла наступних висновків.

На переконання суду, такі докази як показання потерпілої ОСОБА_8 в частині способу та механізму нанесення їй ударів, в тому числі із застосування металевого бюсту, показання свідка ОСОБА_14 щодо часу придбання та передачі ОСОБА_8 металевого бюсту, а саме лише напередодні нападу - 17.02.2017 року, сліди пальців рук, знайдені на металевому бюсті в ході його огляду 20.02.2017 року, висновок дактилоскопічної експертизи № 1-466, у своїй сукупності в повній мірі доводять причетність саме ОСОБА_6 до нападу на потерпілу.

У суду немає підстав сумніватись у здатності потерпілої впевнено впізнати у нападнику ОСОБА_6 , адже ОСОБА_8 раніше була знайома з ОСОБА_6 , який до засудження у 2012 році мешкав по сусідству, у 2016 році він звертався до неї для отримання довідок та характеристик, при цьому потерпіла пояснила, що вона, зірвавши маску з нападника, не лише мала змогу побачити його обличчя, а і доторкнутись до нього, відчувши на дотик індивідуальні особливості обличчя ОСОБА_6 .

Сам обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив в судовому засіданні, що дійсно станом на лютий 2017 року на його обличчі була ліпома, яка була видалена йому лише після затримання 12.03.2018 року.

За показаннями потерпілої ОСОБА_8 з моменту нападу на неї ОСОБА_6 та впізнання його 11.05.2018 року та до моменту судового розгляду справи у обвинуваченого змінилась форма носа.

Згідно наданої захисником довідки від 07.11.2018 року (т. 2 а.с. 38) ОСОБА_6 під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі пластична корекція форми носу не проводилась.

Водночас суперечливість показань потерпілої в частині зовнішнього вигляду носа обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку суду, може пояснюватись суб`єктивним сприйняттям потерпілою рис обличчя обвинуваченого в різній обстановці. При цьому таке суб`єктивне сприйняття форми носа ОСОБА_6 потерпілою, а рівно і свідком ОСОБА_15 може пояснюватись також і тим, що під час перебування обвинуваченого у Запорізькому слідчому ізоляторі йому було видалено ліпому, яка розміщалась саме в районі перенісся обвинуваченого, що і може бути причиною того, що потерпілій та свідку здалось, що у обвинуваченого одночасно змінилась і форма носа.

Колегією суддів переглянуто відеозапис впізнання ОСОБА_6 потерпілою 11.05.2018 року та не знайдено особливих змін у формі носа у порівнянні з формою сьогодні.

Стороною захисту було висунуто версію про те, що напад на ОСОБА_8 скоєний не ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 , у зв`язку з чим захисник просив допитати цю особу в якості свідка.

Статтею 6 ч. 3 п. d Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Натомість позиція сторони захисту в цій частині не була послідовною, адже захисник під час встановлення судом порядку та обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні клопотань про допит ОСОБА_10 не заявляв, вказуючи, що це свідок обвинувачення, натомість прокурор вказував, що ОСОБА_10 був допитаний в якості свідка під час досудового розслідування, не повідомив будь-якої інформації, яка б мала доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Захисником лише перед судовими дебатами заявлено таке клопотання, яке судом розглянуто на відхилено з таких підстав.

Так, захисником не повідомлено суду, що саме, на його переконання, відомо ОСОБА_10 , щоб давало підставу для допиту його в якості свідка, адже у відповідності до положень ст. 87 КПК України докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні є недопустимими, а до завдань суду у цьому кримінальному провадженні відноситься встановлення винуватості або невинуватості лише щодо обвинуваченого, а не збирання доказів причетності до злочину іншої особи, яка не має статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Також захисник не вказав підстав, з яких можна було б вважати, що свідок надасть інші показання ніж ті, про які вказував прокурор.

Між тим дії ОСОБА_6 після нападу на ОСОБА_8 навіть за зазначених ним обставин, які полягали у тому, що обвинувачений, скориставшись своїм паспортом, здав до ломбарду прикраси потерпілої, а потім рушив до м. Одеса, та переховувався більше року, свідчить на користь причетності саме ОСОБА_6 до скоєння нападу.

Показання ОСОБА_6 про те, що така поведінка пов`язана з погрозами ОСОБА_10 , що підозра у скоєнні злочину паде саме на нього, суд оцінює критично, адже невинна особа очевидно вчиняла б активні дії з метою довести свою непричетність до скоєння злочину, натомість як обвинувачений, заклавши викрадені цінності, переховувався від слідства.

Враховуючи вищевикладені міркування суду щодо доведеності причетності ОСОБА_6 до нападу на потерпілу, наявність підстав вважати, що у вчиненні нападу приймала участь також і інша особа, очевидно не поліпшить становища обвинуваченого, адже може бути підставою для застосування ще однієї кваліфікуючої ознаки, а саме скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб.

Сумніви захисника у порядку збирання доказів, а саме щодо того, що при огляді місця події 19.02.2017 року при вилученні металевого бюсту з нього не було знято відбитків пальців, на переконання колегії суддів, безпідставні, адже відповідно до протоколу огляду місця події 19.02.2017 року бюст було вилучено та запаковано, а огляд його проведений наступного дня 20.02.2017 року, та саме під час такого огляду були знайдені та вилучені відбитки пальців рук.

З показань ОСОБА_6 випливає, що він ще в ніч з 18.02.2017 року на 19.02.2017 року покинув м. Запоріжжя, при цьому востаннє до потерпілої заходив задовго до 17.02.2017 року, а ввечері 18.02.2017 року, окрім ручки вхідних дверей до будинку потерпілої, нічого не торкався.

Будь-яких версій, за яких відбитки пальців саме ОСОБА_6 могли опинитись на статуетці, яка з`явилась у будинку потерпілої лише 17.02.2017 року, а відбитки пальців на ній виявлені 20.02.2017 року, стороною захисту не висувалось.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що досліджені судом докази відповідають вимогам належності та допустимості, а у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом.

Показання ОСОБА_6 щодо непричетності його до скоєння злочину як доказ у кримінальному провадженні колегія суддів оцінює критично, адже обвинувачений, не являючись суб`єктом кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих показань та, будучи вільним в обранні способів свого захисту від інкримінованого обвинувачення, в такий спосіб, на переконання суду, намагається уникнути кримінальної відповідальності за скоєний особливо тяжкий злочин.

Колегія суддів не знайшла підтвердження того, що завдана потерпілій матеріальна шкода обчислюється сумою у 6000 гривень, адже доказів того не надано ані стороною обвинувачення, ані потерпілою. При цьому потерпіла вказувала на те, що окрім тих прикрас, про викрадення яких зазначено в обвинувальному акті, зникли також і інші цінні речі, тому фактично спричинена матеріальна шкода є більш значною.

Водночас, враховуючи, що розбій є злочином з усіченим складом та вважається закінченим з моменту вчинення нападу на особу незалежно від того, чи було викрадено майно, тож на кваліфікацію злочину це жодним чином не впливає.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 187 ч. 3 КК України як розбій, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку, адже потерпілій ОСОБА_8 на момент скоєння злочину щодо неї виповнилось повних 73 роки.
При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_6 , 1978 року народження, ніде не працює, хоча є працездатним, не одружений, дітей не має, на обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» та КУ Обласний клінічний наркологічний диспансер» не перебуває (а.с. 74-83).

Вироком суду від 04.12.2012 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2013 року, ОСОБА_6 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, а саме за розбій, скоєний за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з незаконним проникненням до житла. З застосуванням ст. 69 КК України ОСОБА_6 було призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна (т. й а.с. 184-194).

17 серпня 2016 року ОСОБА_6 звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково, невідбуте покарання становить 1 рік 2 місяці та 22 дні (т. 1 а.с. 171,174).

Натомість через нетривалий проміжок часу та будучи звільненим з місць позбавлення волі умовно-достроково ОСОБА_6 знов вчинив аналогічний особливо тяжкий злочин, при цьому об`єктом його нападу стала одинока слабка жінка поважного віку, з якою, враховуючи очевидну перевагу обвинуваченого у силі та віці, ОСОБА_6 міг справитись і без застосування надмірного насильства.

Натомість кількість ударів, їх спрямування в область голови та тіла, механізм їх нанесення та застосування для нанесення численних ударів важкого металевого бюсту, на думку суду, свідчить про свідоме бажання ОСОБА_6 завдати потерпілій максимальної шкоди.

При цьому після скоєння злочину ОСОБА_6 розбив телефон потерпілої, а покидаючи будинок, замкнув двері ззовні, залишивши ключ у замковій щілині, що мало на меті унеможливлення звернення потерпілою по допомогу та фактичне залишення її у безпорадному стані, враховуючи, що під час нападу ОСОБА_8 втратила свідомість та прийшла до тями лише через кілька годин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами потерпілої про те, що напад на неї був жорстоким та характеризувався застосування очевидно надмірного насильства, не виправданого у даному випадку конкретною метою.

Усе вищевказане у сукупності, на переконання колегії суддів, свідчить про стійку схильність ОСОБА_6 до скоєння саме тяжких корисливих злочинів, які поєднані із застосуванням насильства, вперте небажання обвинуваченого навіть після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі стати на шлях виправлення та забезпечувати свої потреби шляхом виконання соціально корисної праці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з метою кари за скоєне, виправлення обвинуваченого, перешкоджання йому вчиняти нові злочини та убезпечення оточуючих, ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, не обмежуючись при цьому мінімальним строком покарання, передбаченим санкцією статті, адже відбуття ОСОБА_6 п`яти років позбавлення волі за попереднім вироком суду очевидно не досягло такої мети.

Також до ОСОБА_6 слід застосувати і додаткове покарання у вигляді конфіскації усього належного обвинуваченому майна.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, тож у порядку ст. 71 КК України до покарання також слід частково приєднати покарання, не відбуте за попереднім вироком суду.

Питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання судом вирішується з урахуванням ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838 (пряма дія Закону № 838).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838. В такому разі Закон № 838 має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046 є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046 як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Згідно обвинуваченню та вищевикладених висновків суду обвинуваченим ОСОБА_6 злочин вчинено в період дії положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року), в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 12.03.2018 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також судом вирішуються питання щодо витрат на залучення експертів у відповідності до положень ст. 124 КПК України та речових доказів згідно ст. 100 КПК України.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

У підготовчому судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_8 заявила позов до ОСОБА_6 в якому, посилаючись на те, що внаслідок злочину їй спричинено як матеріальну, так і моральну шкоду, просила стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 25000 гривень, на відшкодування моральної шкоди 200000 гривень (т. 1 а.с. 49-52).

Під час судового слідства цивільний позивач та її представник просили позов в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду, вказуючи, що ОСОБА_8 заявлятиме такі вимоги в порядку цивільного судочинства.

Цивільний відповідач ОСОБА_6 не заперечував проти залишення без розгляду позову в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Враховуючи, що підтримання позову є безумовним правом позивача, яка у свою чергу просила в частині вимог залишити позов без розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити без розгляду позову ОСОБА_8 в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_8 вказувала, що внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень вона зазнала фізичного болю та страждань, була вимушена тривалий час лікуватись та продовжує лікуватись досі, внаслідок отриманих травм ОСОБА_8 втратила зір на праве око та на 50% погіршився зір на ліве око, значно погіршився її слух, внаслідок струсу мозку вона втратила пам`ять, набула нервових захворювань, порушилась координація рухів. На переконання цивільного позивача ОСОБА_6 навмисно розбив її телефон та замкнув будинок ззовні, щоб не дати їй можливості звернутись по допомогу, що також завдало їй моральних страждань, адже вона боялась за своє життя. Крім того, ОСОБА_6 були викрадені прикраси та інші речі, які являють для неї не лише матеріальну цінність, а є значущими в моральному сенсі, адже подаровані чоловіком або пов`язані з певними пам`ятними датами та подіями.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_8 надала виписку з історії хвороби (т. 1 а.с. 59), відповідно до якої ОСОБА_8 з 19.02.2017 року по 11.03.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії МКБЕШМД м. Запоріжжя з діагнозом сочетанна черепно-мозкова травма, ухиб головного мозку легкого ступеню, перелом кісток лицевого черепу, закритий перелом 3,4,5 ребер справа з незначеним зміщенням, двобічний малий гідроторакс, ухиби м`яких тканей голови, ухиблена рана обличчя.

Висновком судово-медичної експертизи № 682, зміст якого викладено вище, підтверджено наявність не усіх пошкоджень, які були зазначені у виписному епікризі.

Цивільним позивачем не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок отриманих нею травм погіршився її зір та слух, що вона перенесла операції дня відновлення зору, тощо, тож судом це при визначенні розміру моральної шкоди не приймається до уваги.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з її житла було викрадено інше майно, крім того, про яке зазначено в обвинувальному акті.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення ОСОБА_8 , відомості, зазначені у виписному епікризі, щодо тривалості лікування, висновку судово-медичної експертизи щодо кількості та тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо стану здоров`я потерпілої, суд дійшов висновку, що в результаті незаконного проникнення до житла, спричинення тілесних пошкоджень, перешкоджання можливості викликати допомогу, викрадення майна, тощо ОСОБА_8 безумовно зазнала фізичних та моральних страждань, її здоров`я було під загрозою, потерпіла була вимушена лікуватись, та ці страждання збільшились також внаслідок віку та дій обвинуваченого після скоєння нападу щодо обмеження її у можливості звернутись по допомогу, а також тривалим часом перебування ОСОБА_6 у розшуку та неможливістю у зв`язку з цим притягти його до відповідальності.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди частково, а саме у сумі 70000 гривень, оскільки така сума, на погляд суду, відповідає обсягу та тривалості страждань та є справедливою компенсацією.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 71, 72, ст. 187 ч. 3 КК України,
УХВАЛИЛА:
Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ст. 187 ч. 3 КК України покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

В порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2012 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2013 року, за ст. 187 ч. 3 КК України покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 12 березня 2018 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_6 згідно ст. 72 ч. 1, 5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 12 березня 2018 року по день набрання цим вироком суду законної сили включно.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право звернутись з такими вимогами в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 70000 (сімдесят тисяч) гривень в якості компенсації за спричинену злочином моральну шкоду.

Речові докази 10 слідів папілярних узорів, шапку з нашаруванням РБК, 2 змиви РБК та контрольні змиви, три фрагменти мобільного телефону, що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити; металевий бюст, штучну щелепу, шарф, светр та футболку, що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3