Номер провадження: 11-сс/813/660/19
Номер справи місцевого суду: 520/2188/19 1-кс/520/3869/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000429, внесеному до ЄРДР 02.06.2016 року за ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 02.06.2019 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поздняково Фатежського району Курської області, громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, працюючого директором ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є . Таїрова» УААН, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000429, внесеному до ЄРДР 02.06.2016 року за ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні доведена наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 однак не доведені заявлені слідчим ризики (окрім ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду), та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для досягнення цілей кримінального провадження.

Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що на початку 2007 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці у директора ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_6 виник корисливий умисел на незаконне відчуження та зміну функціонального використання земельної ділянки, яка знаходилася в межах земель, переданих у постійне користування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН з призначенням «під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей», та в подальшому на розділення її на менші земельні ділянки із функціональним призначенням «для ведення садівництва» та під виглядом отримання земельної ділянки в порядку ст. 118 Земельного Кодексу України, безоплатне отримання їх у приватну власність для себе та третіх осіб, які працюють в ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» та ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», а також власність інших третіх осіб, земельної ділянки для садівництва.
Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заволоділи земельними ділянками та передали їх у власність третім особам, а саме 140 осіб, з яких ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які за злочинним умислом отримали у власність земельні ділянки, отримали у відділі Держкомзему в Овідопольському районі державні акти на право власності на земельні ділянки., чим спричинили тяжкі наслідки державним інтересам на загальну суму 20 943 598 гривень.
Крім того, в ході досудового розслідування досліджується факт вчинення невстановленими особами з числа посадових осіб ДП «ДГ Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН України та посадових осіб Овідіопольської РДА, в період з 2015 по 2016 роки, всупереч норм Земельного кодексу України, було переведено з державної в приватну власність земельні ділянки загальною площею 6,21 га, чим державі спричинено тяжкі наслідки.
03.04.2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Зміст вимог апеляційних скарг.
У своїй апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що викладений в ухвалі висновок про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування є хибним, оскільки ані в клопотанні слідчого, ані в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які докази на підтвердження цього ризику.

Крім того, захисник наголошує, що підозра щодо ОСОБА_6 є необґрунтованою, а викладена підозра, яка повідомлена останньому ґрунтується виключно на неправильному застосуванні слідчим термінології, яка використовується у земельному законодавстві і, відповідно, на помилковому посиланні на норми земельного законодавства, які не можуть бути застосовані до цих правовідносин.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що слідчим суддею при розгляді клопотання не взяті до уваги ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та його наслідки, наявність у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного та захисника, яка підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною другою вказаної норми передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

І. Щодо доводів сторони захисту про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 .
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання». Аналогічна позиція викладена в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Прийняте рішення про необхідність застосування запобіжного заходу слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння та заявлених у кримінальному провадженні ризиків уже встановлювалась слідчими суддями та апеляційним судом під час застосування до нього запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання.
Разом з тим, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторона захисту стверджувала про відсутність обгрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, але ці твердження захисника та підозрюваного апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до клопотання.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 оголошено про підозру, та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про застосування запобіжного заходу докази у своїй сукупності на даній стадії кримінального провадження вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника та підозрюваного в частині відсутності обґрунтованої підозри колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи сторони захисту про те, що долученими до клопотання матеріалами не підтверджується причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, оскільки вони є недопустимими, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд не має права досліджувати та аналізувати усі докази, зібрані в ході досудового розслідування, та надавати їм правову оцінку з точки зору їх допустимості, оскільки це питання вирішує суд під час розгляду по суті обвинувального акту, а тому апеляційний суд визнає, що на даній стадії підозра щодо ОСОБА_6 у вчиненні злочину є обґрунтованою.

ІІ. Щодо доводів апеляційних скарг про невірне врахування слідчим суддею тверджень клопотання слідчого про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Так, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.194 КПК України, встановивши наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину та ризиків, заявлених слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з викладеним в оскаржуваній ухвалі висновком слідчого судді про те, що слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не змогли довести неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання заявленим ризикам, ніж домашній арешт.

Слідчий суддя в ухвалі вірно зазначив, що у кримінальному провадженні існує обґрунтований ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, розмір завданої державі шкоди, яка підлягатиме відшкодуванню в разі визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину.

Разом з цим, слідчий суддя вірно зазначив про те, що ризик незаконного впливу на свідків з боку підозрюваного, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином органом досудового розслідування не доведений, оскільки до матеріалів провадження не долучено жодних доказів з цього приводу та у клопотанні слідчого не зазначено мотивів, з яких підозрюваний може впливати на конкретних свідків, не вказано, якими засобами може перешкоджати досудовому розслідуванню, у зв`язку з чим такі ризики не змістовні та є лише припущенням слідчого.

Крім того, до матеріалів провадження долучено копію ухвали Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року, якою скасована ухвала Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В зазначеній ухвалі апеляційний суд виклав мотиви, з яких вважає за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зокрема: наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 , наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду та недоведеність інших ризиків, відсутність фактів порушення ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, можливість запобігання ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Вищевказані обставини були вірно враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу.

Разом з цим, у повторному клопотанні слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зазначені обставини, у зв`язку з якими слідчий просить застосувати до підозрюваного більш суворий запобіжний захід, аніж уже застосований апеляційним судом, не наводить жодних фактів та обставин, що свідчили би про порушення підозрюваним процесуальних обов`язків, покладених на нього ухвалою апеляційного суду, не вказує на виникнення нових ризиків у кримінальному провадженні.

Не містить викладу відповідних обставин також і апеляційна скарга прокурора.

З огляду на викладені обставини, слідчий суддя згідно з вимогами ч.4 ст.194 КПК України дійшов вірного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, який буде необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, та обґрунтовано визначив таким запобіжним заходом особисте зобов`язання.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не навів обставин, які не були би враховані слідчим суддею та свідчили би про необхідність застосування до підозрюваного більш суворого запобіжного заходу, а тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд наголошує, що за конкретних обставин справи, з урахуванням належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , необхідним, достатнім і доцільним запобіжним заходом з метою забезпечення виконання ним передбачених процесуальним законом обов`язків є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про застосування слідчим суддею занадто м`якого запобіжного заходу внаслідок неправильного врахування обставин, які є підставою для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд визнає безпідставними.

ІІІ. Підстави для скасування судового рішення, встановлені апеляційним судом.
Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Так, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, слідчий суддя не мотивував належним чином обсяг обмежень прав та свобод підозрюваного, які належить застосувати до нього з метою забезпечення його належної поведінки, не врахував висновки апеляційного суду, викладені у попередній ухвалі від 26.02.2019 року, та поклав на підозрюваного обов`язки поза межами тих, які були покладені на нього зазначеною ухвалою апеляційного суду.

Так, слідчим суддею невмотивовано додаткове покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язку не залишати межі Одеської області без дозволу слідчого та прокурора, незважаючи на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року такого обов`язку на підозрюваного покладено не було. Будь-яких відомостей про те, що непокладення відповідного обов`язку на підозрюваного призвело чи призведе до реалізації заявлених у кримінальному провадженні ризиків, слідчим та прокурором не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає додаткове обмеження прав та свобод підозрюваного за умови дотримання ним умов попередньо застосованого до нього запобіжного заходу таким, що суперечить вимогам кримінального процесуального Закону, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та прокурора задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього необхідного і достатнього обсягу обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 181, 196, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000429, внесеному до ЄРДР 02.06.2016 року за ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000429, внесеному до ЄРДР 02.06.2016 року за ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- за першим викликом з`являтись до слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.
Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, становить до 02.06.2019 року включно.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3