Провадження № 1-кс/761/52/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві

клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у кримінальному провадженні №0001087 від 24 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 в якому останній просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 3, ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року було задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001087 від 24 вересня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 3, ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України, накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .
Вважає, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба, оскільки ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ні він, ні вказана квартира, на яку накладено арешт немають жодного відношення до кримінального провадження №0001087 від 24 вересня 2015 року.

При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2016 року.

Також вказує, що в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про накладення арешту, не вказано мету накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених.

Старший слідчий СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 .
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001087 від 24 вересня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 3, ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві підполковника поліції ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , із забороною розпоряджатися таким майном.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту ухвали від 29 вересня 2016 року, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна, щодо якого йдеться у клопотанні, слідчий суддя керувався п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Водночас, незважаючи на посилання слідчого судді на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, яким врегульовано порядок накладення арешту на майно у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, ним, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, не було враховано, що 20.12.2016 слідчим було винесено постанову про визнання квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , 125 речовими доказами у розслідуваному кримінальному провадженні оскільки вказані квартири є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
При цьому слідчим слідчому судді не доведено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване нерухоме майно є доказом злочину, а саме того, що арештоване майно, на думку слідчого, імовірно є знаряддям кримінального правопорушення, отримане протиправним шляхом, було об`єктом протиправних дій або зберігло на собі сліди кримінального правопорушення.

Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про наявність підстав для скасування накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року арешту.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 24 вересня 2015 року, питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 29 вересня 2016 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності ОСОБА_3 на таке майно.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 , жодних слідчих дій щодо його особи не проводилось, до слідчого останній не викликалвся, відносно нього не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано слідчим у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_3 з іншими невстановеними особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на належне ОСОБА_3 майно, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаним нерухомим майном.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174,309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у кримінальному провадженні №0001087 від 24 вересня 2015 року задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001087 від 24 вересня 2015 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року (справа №761/33916/16-к, провадження №1-кс/761/20684/2016) на нерухоме майно,

а саме:

- квартиру АДРЕСА_26 , власником якої є ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1