МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/151/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000323 за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню фахову освіту, неодруженого, непрацюючого, такого, що не має судимості, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України) та виправдано на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України) у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2018 року скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Скасовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, що судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.
На переконання апелянта, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду.
Посилаючись на положення статті 368 КПК України, вважає, що суд першої інстанції не дав оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Спираючись на вимоги статті 52 КПК України, стверджує, що викладені у вироку дані про перебування ОСОБА_7 на обліку в МОНД з приводу розладу психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, без встановлення часового періоду такого розладу, його тяжкості та перебігу, не обґрунтовують висновок про те, що у останнього наявні такі психічні вади, внаслідок яких він не був здатний повною мірою реалізувати свої права при повідомленні йому про підозру.
Вважає, що з огляду на приписи статті 242 КПК України, у суду першої інстанції були наявні підстави для вирішення питання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи, за результатом якої можливо вирішити питання щодо наявності у ОСОБА_7 психічних вад, що могли перешкодити повною мірою реалізувати свої права.
На переконання апелянта, суд першої інстанції порушив вимоги КПК України, так як проголошення вироку було здійснено без участі обвинуваченого, захисника та інших учасників.
Зазначає, що у порушення вимог статей 129, 374 КПК України, судом першої інстанції не ухвалено рішення за заявленим у справі цивільним позовом.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 20 січня 2018 року близько 22.00 год. знаходячись по пр. Мира, 40 в м. Миколаєві, під приводом перевірки документів, таємно, шляхом вільного доступу, викрав належні ОСОБА_10 , мобільний телефон LG з сім-картою, мобільний телефон «Huawei Y511», вартістю 2998 грн. 98 коп., з сім-картою, грошові кошти в сумі 200 грн., кредитні карти ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Альфа-Банк», заподіявши майнову шкоду в сумі 3198 грн. 98 коп.
1 квітня 2018 року в період часу з 10.00 год. по 18.20 год., повторно, шляхом вільного доступу, викрав з території домоволодіння по АДРЕСА_2 , належні ОСОБА_11 , металеву каструлю об`ємом 40 л., вартістю 200 грн., електричну циркулярну пилку, вартістю 500 грн., саморобну тачку, вартістю 300 грн., заподіявши майнову шкоду в сумі 1000 грн.
Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції встановивши не дотримання стороною обвинувачення вимог КПК України, зокрема позбавлення обвинуваченого можливості ефективно здійснювати свій захист на стадії досудового розслідування, суттєве порушення процедури доведення вини обвинуваченого та порядку здійснення кримінального провадження, відсутності можливості виправити такі порушення в стадії судового розгляду, в зв`язку з чим не прийняв до уваги досліджені докази, визнав невинуватим ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України та виправдав за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини, мотиви ухваленого рішення.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог статті 370 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог Закону суд першої інстанції не порушив.
Вирок суду першої інстанції ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, з наведенням належних та достатніх мотивів та підстав.
Частиною 1 статті 415 КПК України встановлений вичерпний перелік безумовних підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду і призначення нового розгляді у суді першої інстанції.
Жодного з таких, прокурором не наведено в апеляційній скарзі.

Невід`ємною складовою закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд є забезпечення права підозрюваного, обвинуваченого на захист.

Згідно зі статтею 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Положення частин 2 статті 52 КПК України передбачає, що обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, зокрема щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про позбавлення права ОСОБА_7 під час провадження досудового розслідування у доступі до реалізації гарантованого державою та встановленого статтями 59, 63 Конституції України, статтями 48, 49, 52, 54 КПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права мати захисника.

Так, як слідує із технічного носія фіксування судового розгляду, в ході дослідження в суді першої інстанції письмових доказів щодо даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , стороною обвинувачення надано довідку з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 21 лютого 2018 року, згідно якої обвинувачений перебуває на обліку з приводу розладу психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, що, за переконанням прокурора, свідчило про наявність у ОСОБА_7 психічних вад.

Після цього, у зв`язку встановленням психічних вад у ОСОБА_7 , прокурор ініціював перед судом першої інстанції питання щодо обов`язкової участі захисника у зв`язку з цим.

Дане клопотання прокурора було задоволено судом першої інстанції, до участі у судовому розгляду кримінального провадження було залучено захисника.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, про що вірно зазначив у висновках суд першої інстанції ухвалюючи вирок, стороною обвинувачення до повідомлення обвинуваченому про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, яке було здійснено 28 лютого 2018 року та 2 квітня 2018 року, були встановлені обставини обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні, однак, така процесуальна дія, а також відкриття матеріалів кримінального провадження та надання копії обвинувального акту, були здійснені без дотримання права обвинуваченого на участь захисника, участь якого в даному випадку є обов`язковою, чим суттєво було порушені порядок і процедура кримінального провадження.
Виходячи із даних технічного носія фіксування судового розгляду, після залучення судом першої інстанції захисника за ініціативою сторони обвинувачення, судовий розгляд було продовжено.

Обвинувачення ОСОБА_7 за участю захисника не пред`являлось.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про недотримання стороною обвинувачення вимог КПК України щодо обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні після встановлення у обвинуваченого ОСОБА_7 психічних вад, про позбавлення обвинуваченого можливості ефективно здійснювати свій захист на стадії досудового розслідування і, відповідно, суттєве порушення процедури доведення вини обвинуваченого та порядку здійснення кримінального провадження, про відсутність можливості виправити такі порушення в стадії судового розгляду та, відповідно, процесуальну неможливість прийняття до уваги дані досліджених доказів.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскілки не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
Також є безпідставними твердження апелянта щодо ненадання судом першої інстанції оцінки доказам, так як і з цього питання суд ухвалив рішення, яке відповідає положенням КПК України та нормам міжнародного права.
Щодо призначення судової психолого-психіатричної експертизи, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, то такого клопотання сторонами кримінального провадження, ані під час розгляду судового розгляду в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, не заявлялось.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку, ухваленого судом першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Не є такими і проголошення вироку без участі обвинуваченого, захисника та інших учасників.
Є такими, що не заслуговують на увагу і твердження апелянта щодо не вирішення судом першої інстанції питання відносно заявленого у справі цивільного позову, так як матеріали кримінального провадження не містять цивільного позову.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції ухвалив своє рішення відповідно до норм матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, вирок є законним та обґрунтованим, постановлений з дотриманнями вимог кримінального процесуального закону, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведене, мотиви, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, є такими, що не заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 376, 404, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: