Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/14/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2019 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0002783, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживає у буд. АДРЕСА_1 , зареєстрованого у кв. АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 15.04.2008 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 20.02.2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1, 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 01.04.2014 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців та 12.05.2015 року звільнений по відбуттю покарання;
визнаного винним та засудженого за вчинення кримінальних правопорушень та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника-адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та безпідставне застосування ст.75,76 КК України. Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, без застосування ст. 75,76 КК України. В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду від 11.08.2017 залишити без змін.
Зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин справи вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та безпідставне застосування ст. 75 КК України. Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не повною мірою врахував конкретні обставини справи, а саме: кількість вчинених кримінальних правопорушень, форми вини, тривалість злочинної діяльності, суму заподіяної та не відшкодованої шкоди. Також, судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого, який раніше тричі судимий за вчинення корисливих злочинів, має не зняту та не погашену судимість, відсутня його позитивна характеристика. Поряд з цим судом першої інстанції при призначені покарання враховано, що ОСОБА_7 хворіє цукровим діабетом тип 1, тяжкої форми, стадія декомпенсації, однак наявність даної хвороби не завадила обвинуваченому вчинити ряд тяжких злочинів. За таких обставин ОСОБА_7 безпідставно звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75,76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винними за те, що він: 19 березня 2016 року, близько 20 години 35 хвилин, проходячи по вул. Садовій у місті Олександрії Кіровоградської області побачив невідому йому жінку, яка йшла попереду нього та тримала мобільний телефон у правій руці. У останнього раптово виник умисел на заволодіння чужим майном та реалізуючи цей умисел, він підійшов праворуч ззаду до ОСОБА_11 , яка тримала у правій руці мобільний телефон та різко вихопив з рук останньої мобільний телефон марки «Lenovo 6000». разом з навушниками, сім-картами, картою пам`яті та чохла для мобільного телефону. Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3 085 грн. 42 коп.
Крім того, 06 квітня 2016 року, близько 08 години 00 хвилин, ОСОБА_7 прийшов до Центрального ринку міста Олександрії Кіровоградської області та, проходячи по вул. 50 років Жовтня продав спортивний велосипед «Мустанг», який йому не належав ОСОБА_12 за 2 700 грн. 00 коп. Після отримання ним грошей, вигадав привід та залишив ОСОБА_12 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 та взяв спортивний велосипед «Мустанг» з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном шляхом обману. Вартість спортивного велосипеда «Мустанг» становить 1750 грн. 00 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №856 від 25.04.2016 року. Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1 750 грн. 00 коп.
Крім того, 04 листопада 2016 року, вдень, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 проходив по вул. Комунальній у місті Олександрія Кіровоградської області, де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Останній шляхом розбиття вікна проник до будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 та таємно викрав ноутбук «Asus K50 AF» та планшет «Huawei T1-701u». Після цього, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6 324 грн. 10 коп.
Крім того, 08 листопада 2016 року, вдень, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 проходив по вул. Залізничній у місті Олександрія Кіровоградської області, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Останній реалізовуючи свій злочинний умисел, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, шляхом розбиття вікна проник до будинку АДРЕСА_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_14 та таємно викрав жіночий велосипед «Україна», монітор «Philihs 19» 191EL1SB», системний блок «Philihs» та акустичну систему «LG MBD-D102х». Після цього, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 5 807 грн. 93 коп.
Крім того, 10 листопада 2016 року, в ранковий час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 проходив по АДРЕСА_5 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, шляхом розбиття вікна проник до будинку АДРЕСА_6 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_15 та таємно викрав телевізійну приставку «T2 Romsat T2550». Після цього, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 508 грн. 25 коп.
Крім того, 11 листопада 2016 року, вдень, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 прийшов до буд. АДРЕСА_3 з метою викрадення чужого майна. Шляхом розбиття вікна проник до будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 та таємно викрав мобільний телефон «Samsung SGH-T959», разом з чохлом на загальну суму 672 грн. 50 коп. Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, був помічений ОСОБА_13 , тому він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як в подальшому, при спробі втечі, був затриманий.

Під час апеляційного розгляду, провівши судове слідство в межах дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та його допиту щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та висновок його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники судового провадження погодились.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюються учасниками провадження і підтверджується сукупністю доказів, дослідженими судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України. Дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором та учасниками процесу.
Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: вік ОСОБА_7 та його стан здоров`я, зокрема, цукровий діабет тип 1, тяжка форма, стадія декомпенсації, а також враховано необхідність постійного прийому лікарських препаратів та перебування його на обліку у лікаря ендокринолога.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставинами, які обтяжують покарання судом не встановлені.
Виходячи із зазначених обставин, даних про його особу, відношення обвинуваченого до скоєного, те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, неодружений, відсутність обтяжуючих обставин, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його належною поведінкою органом пробації під час звільнення від відбування покарання з встановленням іспитового строку на підставі статті 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.
Між тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, є слушними.
Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів знаходить таким, що не відповідає вимогам процесуального закону і тим рекомендаціям, які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження вчинення ними нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги, що обвинувачений вчинив злочини, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких, не враховано обставини вчинених злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності та суму викраденого. Крім цього ОСОБА_7 не відшкодував завданої шкоди потерпілим.
Зазначеним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, що об`єктивно впливає на правильність призначення виду та строку покарання обвинуваченому, про що слушно прокурор зазначав в своїй апеляційній скарзі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив зазначені вимоги закону, оскільки при застосуванні положень ст. 75 КК України при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, не в повній мірі врахував дані про особу винного та обставини вчинених злочинів, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання останньому.
Окрім цього, колегія суддів враховує факт того, що ОСОБА_7 знаходився у розшуку, та його місцезнаходження не було відоме правоохоронним органам тривалий час. На думку апеляційного суду, відсутність обвинуваченого за місцем реєстрації та фактичного проживання стала перешкодою для розгляду у розумні строки апеляційної скарги прокурора. Крім того, однією з підстав звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції визнав, стан його здоров`я. Однак, згідно матеріалів справи, останній раз ОСОБА_7 проходив лікування в 2016 році в міській лікарні № 1 м. Олександрія. Доказів повторного лікування за даний період обвинуваченим не надано, що тільки підтверджує той факт, що в разі необхідності надання медичної допомоги ОСОБА_7 , остання може бути надана в умовах установи виконання покарань.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.
Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Так, під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі за всіма епізодами злочинної діяльності, щиро розкаявся та просив пробачення у потерпілих, розповів про всі обставини вчинених ним злочинів, чим активно сприяв розкриттю останніх.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними та незалежними.

Окрім того, ОСОБА_7 визнаний винним за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, а саме за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло. Відповідно до ч.1 ст.68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65 - 67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця. Ч.3 ст. 68 КК України передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини, колегія суддів приймає до уваги обставини, що згідно зі ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, що згідно зі ст.12 КК України є злочинами тяжкими та середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_7 , який повністю визнав вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, тричі притягувався до кримінальної відповідальності, двічі звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив нові злочини, що вказує, на стійку антисоціальну поведінку, характеризується посередньо, неодружений, щиро розкаявся у скоєному, його стан здоров`я, поведінку після судового розгляду, зокрема те, що після винесення вироку суду першої інстанції залишив місце проживання та більше одного року перебував у розшуку, не відшкодував шкоду потерпілому, і вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкціями інкримінованих ОСОБА_7 статей.
Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не визначено.
Однак, колегія суддів вважає, що при визнанні обвинуваченим своєї вини, відсутності обтяжуючих обставин та наявності пом`якшуючих обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.66 КК України, а саме щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, з врахуванням його стану здоров`я, відсутності обставин, що обтяжують покарання, строк призначеного ОСОБА_7 покарання можливо призначити згідно мінімально граничної межі, інкримінованої статті.
При цьому колегія суддів виходить із того, що пом`якшенню підлягає покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України. Тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду першої інстанції щодо покарання, призначеного за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, а саме у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк у колегії суддів сумнівів не викликає, оскільки при призначенні покарання враховані та оцінені обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це зазначає прокурор.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.12.2015 року за № 838-19), у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно Правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Відповідно до матеріалів справи, кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено в період з березня по листопад 2016 року. Відповідно до постанови затримання особи ОСОБА_7 був затриманий працівниками органу досудового розслідування 11 листопада 2016 року, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2016 року останньому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою Олександрійського міськрайоного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року було змінено запобіжний захід щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.
В межах апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано 09.03.2019 року на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду від 10.01.2019 року про розшук обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 березня 2019 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому саме зазначений період попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зарахуванню останньому в строк покарання та перерахунку відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.12.2015 року за № 838-19).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 06 травня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 11.11.2016 року по 29.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 09.03.2019 по 06.05.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року).

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, що тримається під вартою в той же самий строк з моменту вручення копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4