печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000006, -

В С Т А Н О В И В :

22.03.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора військової прокуратури Київського гарнізону майора юстиції ОСОБА_4 , згідно вимог якого, останній просить накласти арешт на майно із забороною володіння, розпоряджання та користування ним з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000006 від 16.01.2019, яке вилучено у ході обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- системний блок чорного кольору із написом ZALMAN 20310DCY 04446;
- Iphone IMEI 98703;
- 142 купюри номіналом по 100 євро на суму 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) євро;
- 24 купюри номіналом по 200 євро на суму 4800 (чотири тисячі вісімсот) євро;
- 2 купюри номіналом по 50 євро, на суму 100 (сто) євро;
- 3 купюри номіналом по 20 євро, на суму 60 (шістдесят) євро;
- 2 купюри номіналом по 10 євро, на суму 20 (двадцять) євро.
Всього грошових коштів 19180 євро.
- 2 купюри номіналом по 500 польських злотих на суму 1000 (тисяча) злотих;
- 6 купюр номіналом по 200 польських злотих, на суму 1200 (одна тисяча двісті) польських злотих;
- 18 купюр номіналом по 100 польських злотих на суму 1800 (одна тисяча вісімсот) польських злотих.
Всього грошових коштів 4000 польських злотих, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обгрнутовуючи клопотання слідчий вказав, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, та є речовими доказами, а відтак наявна необхідність у його арешті.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити за виключенням накладення арешт на грошові кошти у розмірі 4000 польських злотих, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Власник майна та його представник до судового засідання не з`явилися, про місце і час розгляду клопотання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації учасниками, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність не з`явившихся .
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000006 від 16.01.2019 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368-3 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється військовою прокуратурою Київського гарнізону.
В ході досудового розслідування на виконання ухвали слідчого суді Печерського районного суду м. Києва, справа №757/9363/19-к від 01.03.2019 у період часу з 09 год. 56 хв. 21.02.2019 до 12 год. 02 хв. 21.03.2019 проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час якого виявлено та вилучено:
- системний блок чорного кольору із написом ZALMAN 20310DCY 04446;
- Iphone IMEI 98703;
- 142 купюри номіналом по 100 євро на суму 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) євро;
- 24 купюри номіналом по 200 євро на суму 4800 (чотири тисячі вісімсот) євро;
- 2 купюри номіналом по 50 євро, на суму 100 (сто) євро;
- 3 купюри номіналом по 20 євро, на суму 60 (шістдесят) євро;
- 2 купюри номіналом по 10 євро, на суму 20 (двадцять) євро.
Всього грошових коштів 19180 євро.
- 2 купюри номіналом по 500 польських злотих на суму 1000 (тисяча) злотих;
- 6 купюр номіналом по 200 польських злотих, на суму 1200 (одна тисяча двісті) польських злотих;
- 18 купюр номіналом по 100 польських злотих на суму 1800 (одна тисяча вісімсот) польських злотих.
Всього грошових коштів 4000 польських злотих.
21.03.2019 вищезазначені речі та документи у зв`язку із їх відповідністю ст. 98 КПК України, у зв`язку із тим, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
05.04.2019 прокурор подав до суду заяву з якої слідує, що вимоги щодо накладення арешту на грошові кошти у розмірі 4000 польських злотих, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторона обвинувачення не підтримує, а тому слідчий суддя враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування в судовому засіданні не довів та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності вжиття даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в даній частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів, накласти арешт.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про часткове задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно із забороною володіння, розпоряджання та користування ним з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000006 від 16.01.2019, яке вилучено у ході обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- системний блок чорного кольору із написом ZALMAN 20310DCY 04446;
- Iphone IMEI 98703;
- 142 купюри номіналом по 100 євро на суму 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) євро;
- 24 купюри номіналом по 200 євро на суму 4800 (чотири тисячі вісімсот) євро;
- 2 купюри номіналом по 50 євро, на суму 100 (сто) євро;
- 3 купюри номіналом по 20 євро, на суму 60 (шістдесят) євро;
- 2 купюри номіналом по 10 євро, на суму 20 (двадцять) євро.
Всього грошових коштів 19180 євро.

В іншій частині вимоги клопотання залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1