Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2676/18
Номер провадження 1-кс/376/720/2018
"26" жовтня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області
у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В ході досудового розслідування було встановлено, що 09.12.2016 року до Сквирського ВП ГУНП в Київській області, з письмовою заявою, звернувся директор Сільськогосподарського приватного підприємства ім. Гагаріна ОСОБА_4 , в якій повідомив, 09 грудня 2016 року йому стало відомо, що від його імені укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав та майна СГПП ім. Гагаріна з «Дайет Інтер ЛТД», Республіка Сейшельські острови, в особі ОСОБА_5 . На підставі вказаного договору реєстратор Ірпінської міської ради ОСОБА_6 , 08.12.2016 року внесла зміни щодо засновника вказаного підприємства, де зазначила, що власником та директором є «Дайет Інтер ЛТД», Республіка Сейшельські острови, о. Мае, Вікторія, Альберт стріт, Прем`єр Білдінг, офіс 309 та 310; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - «Дайет Інтер ЛТД», Гренада, Сент Джон, Гранд Рой.
25.10.2018 року до Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся із заявою потерпілий директор Сільськогосподарського приватного підприємства ім. Гагаріна ОСОБА_4 щодо накладення арешту на майно щодо запобігання їх рейдерському захопленню.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у СГПП ім.. Гагаріна в оренді перебувають земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами:
В органу досудового розслідування на даний час наявні підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, знищене або відчужене третім особам в супереч волі його законного власника, а також те, що в подальшому може бути заявлено цивільний позов і вказане майно може використовуватись для забезпечення цивільного позову.
Також, прокурор у судовому засіданні вказав, що оскільки вище зазначені земельні ділянки є об`єктом кримінально протиправних дій, право оренди на які набуто кримінально протиправним шляхом, тому є доказом вчинення злочину та відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного прокурор, вважає, що виникла необхідність накласти арешт, заборонивши відчуження, розпорядження та користування, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом та кінцевою метою вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Також у разі обізнаності про слухання клопотання про накладання арешту на майно особи які фігурують зрозуміють важливість дослідження доказів саме в тому вигляді в якому вони є на теперішній час, та для уникнення кримінальної відповідальності можуть спотворити, зіпсувати або знищити вказане майно, або здійснити його відчуження, що призведе до негативних наслідків.
Крім того не накладання арешту може призвести до негативних наслідків, а саме нанесення матеріальних збитків особам які можуть придбати вказане майно, право на яке отримано шахрайським шляхом.
Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.
Посилаючись на вищевикладене, прокурор просив накласти арешт заборонивши відчуження, розпорядження та користування будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме вище зазначених земельних ділянок.
При цьому, на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, просив розгляд даного клопотання здійснити за відсутністю власників приміщень, так як існує загроза їх подальшого переоформлення, продажу, відчуження.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.
Власник майна в судове засідання не викликався у зв`язку з заявленим прокурором клопотанням.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані матеріали, заслухавши прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Аналіз наданих матеріалів дозволяє суду у відповідності до вимог ст. 173 КПК України зробити висновок про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Приймаючи до уваги, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, та те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження даного майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, виникла необхідність накласти арешт на зазначене майно, заборонивши відчуження, розпорядження та користування, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом та кінцевою метою вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Таким чином, існують всі передбачені Законом підстави для арешту зазначеного майна.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт заборонивши відчуження, розпорядження та користування, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами:
Копія ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору, а також сторонам кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.175 КПК України копії ухвали направити слідчому та прокурору, для негайного виконання.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Слідчий суддя