Ухвала

06 травня 2019 року

м. Київ
Провадження № 51-2117 ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000612 від 14 липня 2018 року,

встановив:
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_4 щодо скасування арешту на транспортний засіб ПАЗ р.н. НОМЕР_1 , який належить останньому, накладений ухвалою Богунського районного суду м Житомира від 17 серпня 2018 року в камках кримінального провадження № 0000612 від 14 липня 2018 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 березня 2019 року скасовано.
Не погодившись із вказаним рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить переглянути оскаржувану ухвалу апеляційного суду.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, п. 57, Серія А, № 93).
Відповідно до ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Нормами КПК України чітко визначений порядок розгляду скарг слідчим суддею та оскарження його рішень в апеляційному порядку.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу з прийняттям рішення по суті апеляційних вимог оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на судові рішення, які відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України не підлягають оскарженню в касаційному порядку, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити потерпілому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000612 від 14 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3