УХВАЛА

20 листопада 2018 року

Рівненський міський суд у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю ОСОБА_3 , представника-адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , у якому просить накласти арешт на майно, а саме: на автомобіль марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено 12.11.2018 під час проведення огляду місця події.

З клопотання вбачається, що 12.11.2018 до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області надійшов рапорт від інспектора взводу № 2 роти ТОР УПП в Рівненській областф ОСОБА_7 про те, що 12.11.2018 близькео 23.50 год., патрулюючи м. Рівне, рухаючись по вул. Соборна в напрямок Луцького кільця, було помічено автомобіль марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , та на перехресті вулиць Соборна та Чорновола, на червоний забороняючий сигнал світлофора, здійснив поворот ліворуч, тобто на вул. Чорновола, чим порушив рправила дорожнього руху, та після цього відразу був зупинений. Після зупинки даного автомобіля. З нього вийшло 3 (три) особи, а саме: водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та два пасажири: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення поверхневої перевірки, згідно ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію України», гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за добровільною видачею, було втиявлено та вилучено пістолет марки «CZ 75 P-07» та патрони в кількості 10 шт, та під час проведення огляду мічсця події, було вилучено до спеціального пакету «Національна поліція України» № INZ3022396.

Під час проведення поверхневої перевірки, згідно ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію України», в автомобілі марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , було помічено стартовий пістолет «GLOCK». Під час проведення огляду місця події було вилучено даний автомобіль «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, та тимчасово поміщено на територію Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, що по вул. Пушкіна, 4 в м. Рівне.

У зв`язку з викладеним, слідчий вказує на те, що виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який було вилучено 12.11.2018 під час огляду місця події, за учасю водія - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, під час проведення поверхневої перевірки, згідно ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію України», в автомобілі марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , було помічено стартовий пістолет «GLOCK». Тому, даний автомобіль, використовувався як засіб вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки в ньому перебує стартовий пістолет «GLOCK» та інші предмети, які мають значення для кримінального провадження. Також в даному автомобілі, під час його зупинки, перебував пасажир - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за добровільною видачею якого, було втиявлено та вилучено пістолет марки «CZ 75 P-07» та патрони в кількості 10 шт., що є предметом вчинення даного злочину. Тому, даний автомобіль відповідає критеріям ст. 167, ч. 1 ст. 170 КПК України. Тому, виникла необхідність у забороні користуватися і розпоряджатися вказаним майном автомобілем марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , яке має суттєве значення для даного кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала з викладених в ньому обставин та просила його задовольнити. Крім того, слідчий вказала, що даний автомобіль не являється речовим доказом, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_3 не являється підозрюваним по кримінальному провадженню.

ОСОБА_3 , як водій вищевказаного автомобіля в судовому засіданні пояснив, щшо він керував вказаним автомобілем 12.11.2018, і був зупинений працівниками поліції. В автомобілі знаходились два його знайомих, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і останній просив завезти його до Рівненського відділу поліції для здачі пістолета, який в нього знаходився. Самого пістолета він не бачив. При цьому він добровільно видав вказаний пістолет працівникам поліції. Ніякого відношення до пістолета він немає. Вважає, що накладення арешту на даний автомобіль є безпідставним, оскільки він не являється речовим доказом, ні є знаряддям вчинення злочину.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю, оскільки ОСОБА_3 як водій автомобіля ніякого відношення до кримінального провадження за ч. 1 ст. 263 КК України немає. Автомобіль ні є, і не може бути речовим доказом, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на ньому немає жодних відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Кримінальне провадження внесено в ЄРДР за фактом добровільної видачі ОСОБА_9 пістолета працівниками поліції. Накладення арешту на автомобіль буде порушувати як право власника на розпорядження своїм майном так і користувача.
Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження за №006811 12.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
12.11.2018 під час огляду місця події, а саме огляду ОСОБА_9 , останній добровільно видав працівникам поліції пістолет марки " СZ75 Р-07" та 10 патронів.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майно є речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно вимог ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, а решт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з витягу ЄРДР від 12.11.2018, Рівненським ВП внесено в реєстр відомості щодо добровільної видачі ОСОБА_9 працівникам поліції пістолету марки "СZ75 Р-07" та 10 патронів, тобто за ч. 1 ст. 263 КК України.

Водночас посилання слідчого в клопотанні на те, що даний автомобіль начебто був "об"єктом кримінально протиправних дій" явно суперечить матеріалам провадження, зокрема зазначеному витягу, у якому йдеться виключно про добровільну видачу ОСОБА_9 пістолета та бойових припасів.

Крім того, вказана стаття Кримінального Кодексу не передбачає конфіскацію майна чи спеціальної конфіскації. Як встановлено в ході судового розгляду, вищевказаний автомобіль не є речовим доказом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також в ході судового розгляду було встановлено, що власником вищевказаного автомобіля на законних підставах являється ОСОБА_10 , яка видала довіреність на право на користування мамі ОСОБА_3 - ОСОБА_11 .Таким чином, ОСОБА_3 на законних підставах керував вищевказаним автомобілем.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у правомірне володіння належним автомобілем як володільцю так і власнику на підставі вищезазначених обставин, а тому слідчий суддя приходить до переконання про негайне повернення автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172,173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п"яти днів з моменту проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1