Справа № 592/1964/14-к
Провадження № 1-о/592/9/19
УХВАЛА

16 травня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , розглянув заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року у справі № 592/1964/14-к (за п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України) ,-

В С Т А Н О В И В :

16.04.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року у справі № 592/1964/14-к (за п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України) , в якій він зазначив про те, що: 1. Процесуальні підстави для подання заяви та її допуску до перегляду Верховним Судом України. 1.1. Підстава для подання Заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. У даному випадку він вважає, що має місце нововиявлена обставина, передбачена п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути . Під такою обставиною вони розуміють висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.01.2019 року № 13-37кс18 (справа № 751/7557/15-к) , які, в силу ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-//ІІІ, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 1.2. Строк подання Заяви. Згідно з ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. Згідно даної заяви, нововиявленою обставиною є висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.01.2019 року № 13-37кс18. Оскільки ця постанова була прийнята 16.01.2019 року, станом на день підписання цієї заяви тримісячний строк, передбачений ч. 1 ст. 461 КПК України, ним пропущений не був. 1.3. Суд, до якого подається заява. Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті. Оскільки першим судом, який не врахував у якості підстави недопустимості доказів відсутність у матеріалах справи процесуальних документів, що санкціонували НСРД, був суд першої інстанції (Ковпаківський районний суд м. Суми) , заява подається саме до нього. 2. Обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду. 2.1. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.01.2019 року № 13-37кс18 (справа № 751/7557/15-к) . До висновків, які викладені у постанові Верховного суду і застосовні до його справи, належать наступні положення: - абз. 1 2 п. 56: 56. Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді) , оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій. Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах ; - п. 57 58: 57. Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом) , не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною. 58. Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів ; - п. 63 63. За наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження) , можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази . Зміст цих висновків можна звести до наступної тези процесуальні документи, які санкціонують проведення негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) мають бути надані стороні захисту і досліджені судом при розгляді справи. Без цього результати НСРД не можуть вважатись належними і допустимими доказами. Наведені висновки є нововиявленими обставинами у розумінні КПК України, оскільки: - вони не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення; - вони разом із іншими раніше виявленими обставинами (які будуть вказані нижче) доводять неправильність вироку, що належить переглянути. 2.2. Інші раніше виявлені обставини, що свідчать про неправильність вироку. Щодо нього проводились оперативно-розшукові заходи та негласні слідчі (розшукові) дії. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні процесуальні документи, які б санкціонували проведення НСРД щодо нього. Зокрема, у період до 25.07.2013 року, коли було відкрите кримінальне провадження № 0000106, щодо нього здійснювалось зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Як вказують суди, відповідний захід проводився в межах заведеної оперативно-розшукової справи . Так, у ч. 1 ст. 9 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність вказано, що у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Постанова про заведення такої справи підлягає затвердженню начальником відповідного підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність. Таким чином, з наведених вище положень з очевидністю можна зробити висновок, що у випадку надходження від ОСОБА_3 заяви до органів СБУ, вони мали б ініціювати оперативно-розшукову справу шляхом видання постанови, затвердженої начальником УСБУ у Сумській області. У ч. 3 ст. 8 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність передбачено, що аудіо-, відеоконтроль особи, аудіо-, відеоконтроль місця, спостереження за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж, накладення арешту на кореспонденцію, здійснення її огляду та виїмки, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу проводяться на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженого з прокурором. Ці заходи застосовуються виключно з метою запобігання вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, запобігання і припинення терористичних актів та інших посягань спеціальних служб іноземних держав та організацій, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. В матеріалах справи щодо нього міститься протокол від 13.09.2013 року (із розшифровкою) , складений ОУ ВБКОЗ УСБУ в Сумській області. З назви вказаного протоколу слідує, що він складений по ОРС № 1423 , і в ньому міститься посилання на ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 24.05.2013 року без вказання прізвища судді. В той же час, ані Постанови про відкриття оперативно-розшукової справи № 1423, ані вказаної ухвали слідчого судді від 24.05.2013 року у матеріалах справи немає. Після відкриття кримінального провадження, тобто з 25.07.2013 року, щодо нього здійснювались негласні слідчі (розшукові) дії. Зокрема, мова йде знову ж таки про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Відповідний захід в рамках кримінального провадження також має проводитись на підстави ухвали слідчого судді, згідно зі ст. 263 КПК України. У протоколах, присвячених розшифровці його розмов за наслідками цього заходу міститься посилання на ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_4 від 26.07.2013 року, однак сама ухвала у матеріалах справи також відсутня. Він був затриманий у рамках проведення операції по контролю за вчиненням злочину 29.08.2013 року. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та може проводитись у формі спеціального слідчого експерименту. Відповідно до ч. 4 ст. 246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину. Водночас, у матеріалах справи, поданих слідством до суду, відсутнє відповідне процесуальне рішення прокурора. Реєстр матеріалів досудового розслідування, наявний в матеріалах справи (том 1, непронумерована частина, яка підшита на початку даного тому) , містить два важливих розділи: Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії та Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення . В обох розділах відсутні згадки про винесення прокурором обов`язкової при виконанні ст. 271 КПК України постанови про контроль за вчиненням злочину. Крім того, даний Реєстр не містить підтверджень винесення слідчим або прокурором письмового доручення на здійснення слідчих (розшукових) негласних слідчих (розшукових) дій оперативному підрозділу СБУ, як це передбачено ст. 41 КПК України. 2.3. Помилки Ковпаківського районного суду м. Суми при винесенні вироку. На його обґрунтоване переконання суд першої інстанції припустився помилки на етапі оцінки ряду доказів (результатів НСРД) (ст. 94 КПК України) на предмет їх допустимості (ст. 86 КПК України) . Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може, по-перше, бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, а, по-друге, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Нововиявлена обставина у вигляді висновків Великої Палати Верховного Суду (процитованих вище, у п. 2.1. цієї заяви) підтверджує його тезу та свідчить про неправильність вироку. Більша частина доказів, які нібито підтверджують готування до вчинення злочину та власне подію злочину, є результатами НСРД. У свою чергу, процесуальний порядок проведення НСРД судом перевірений не був, оскільки процесуальні документи, що санкціонували проведення цих НСРД, не досліджувались. Відтак, недопустимими є: 1) результати НСРД до відкриття кримінального провадження, зокрема (але не виключно) диск Verbatim CD-R, реєстраційний номер № 3/159 від 19.07.2013 року, а також протокол від 13.09.2013 року (з розшифровкою) , складений ОУ ВБКОЗ УСБУ в Сумській області Кореневим, які нібито підтверджують його зустріч з С. Беседовським 15.07.2013 року; 2) результати НСРД після відкриття кримінального провадження, а саме: - протокол проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (т. 4 а. с. 61, 62) за 22.08.2013 року; - протокол проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (т. 4 а. с. 74 78) за 28.08.2013 року; - протокол проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (т. 4 а. с. 79 94) за 29.08.2013 року; 3) результати проведення контролю за вчиненням злочину, а саме: - протокол про результати контролю за вчиненням кримінального правопорушення (т. 5 а. с. 12, 13) від 29.08.2013 року та інші протоколи, складені за результатами проведення контролю за вчиненням злочину; - протокол огляду, вручення грошових коштів (т. 5 а. с. 1 11) від 29.08.2013 року, згідно якого в приміщенні УСБУ в Сумській області були оглянуті гроші в сумі 3000 грн. , номіналом по 100 грн. у кількості 30 шт. , відкопійовані на копіювальному апараті на аркуші паперу формату А4; - протокол огляду, вручення та мічення грошових коштів (т. 5 а. с. 14 23) від 29.08.2013 року; - протоколи огляду місця події (т. 5 а. с. 26 31; т. 5 а. с. 32 86) від 29.08.2013 року; - протокол освідування особи (т. 5 а. с. 90, 91) ; 4) похідні докази, які випливають з дослідження недопустимих результатів НСРД, а саме: експертні висновки: - висновок судової експертизи по дослідженню речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин (т. 5 а. с. 106 111) ; - висновок судової криміналістичної експертизи відео, звукозапису (т. 6 а. с. 48 70) ; - висновок додаткової судової криміналістичної експертизи відео, звукозапису (т. 6 а. с. 72 99) . За умов недопустимості наведених доказів (перелік яких не є вичерпним) вчинення злочину ним є недоведеним належними та допустимими доказами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Він вважає, що ця норма має місце і у його справі (з урахуванням нововиявлених обставин) , що свідчить про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження. Враховуючи усе вищевикладене, керуючись ст. ст. 17, 42, 43, 45 47, 51, 86, 87, 89, 284, 459 463 Кримінального процесуального кодексу України, він просив суд: 1. Допустити подану заяву до провадження. 2. Задовольнити заяву, скасувати повністю вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року у справі № 592/1964/14-к та закрити кримінальне провадження № 0000106 (вхідний № 22061 від 16.04.2019 року) (а. с. 2 6) .
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року по справі № 592/1964/14-к провадження № 1-кп/592/161/14 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та йому було призначене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в митних органах Міністерства доходів і зборів України на строк 2 (два) роки, з конфіскацією майна, крім житла. Строк покарання було ухвалено відраховувати з часу приведення вироку до виконання. Було ухвалено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_2 час знаходження під вартою з 29.08.2013 року до 31.08.2013 року включно. Запобіжний захід було ухвалено не обирати. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 17886 грн. 04 коп. , пов`язані із залученням у кримінальне провадження експерта. Долю речових доказів та інших речей було ухвалено вирішити у порядку до ст. 100 КПК України, в тому числі: - брюки ОСОБА_2 , вилучені в ході особистого обшуку після набрання вироку законної сили, повернути власнику чи його близьким родичам; - ватний тампон зі змивами з лівої та правої рук ОСОБА_5 , відібраний в ході освідування останнього, знищити; - ватний тампон зі змивами з долоні правої та лівої рук, зі змивами з пальців правої і лівої рук ОСОБА_2 , зберігати при матеріалах провадження; - мобільний телефон Нокіа 6500с з сім-карткою № НОМЕР_1 та мобільний телефон Нокіа 1202-2 з сім-карткою Київстар № НОМЕР_2 , конфіскувати в дохід держави; - частини паперу, вилучені в урні поблизу адміністративної будівлі митного посту Суми-Центральний , знищити; - паперовий конверт із зразком спеціальної хімічної речовини, за допомогою якою здійснювалась помітка грошових коштів, зберігати при матеріалах провадження; - журнал Авто Мир № 30 від 22.07.2013 року, вилучений в ході огляду місця події, зберігати при матеріалах кримінального провадження; - журнал Авто Мир № 38 від 17.09.2012 року, який добровільно видав свідок ОСОБА_5 в ході допиту від 02.09.2013 року, зберігати при матеріалах провадження; - конверт ХНДІСЕ (додаток до експертного дослідження № 329 від 19.02.2014 року) із зразками голосу обвинуваченого та потерпілого на CD-диску та флеш картці Kingston, зберігати при матеріалах провадження; - цифрові носії інформації із аудіо-відео записами проведених ОТЗ, НС(Р)Д, а також слідчих дій, зберігати при матеріалах провадження; - грошові кошти потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн. , що зберігаються на позабалансовому рахунку 9819 Інші цінності і документи у Філії АТ Державний експортно-імпортний банк України в м. Сумах, повернути ОСОБА_3 ; - грошові кошти в сумі 623 грн. , вилучені у ОСОБА_5 в ході огляду місця події від 29.08.2013 року, що зберігаються на позабалансовому рахунку 9819 Інші цінності і документи у Філії АТ Державний експортно-імпортний банк України в м. Сумах, повернути ОСОБА_5 ; - грошові кошти в сумі 1686 грн. , вилучені у ОСОБА_2 в ході огляду місця події від 29.08.2013 року, які належать первинній профспілковій організації працівників Сумської митниці Міндоходів, що зберігаються на позабалансовому рахунку 9819 Інші цінності і документи у Філії АТ Державний експортно-імпортний банк України в м. Сумах, повернути первинній профспілковій організації працівників Сумської митниці Міндоходів (т. 2 а. с. 19 29) ; - грошові кошти, вилучені у ході затримання ОСОБА_2 , які належать йому особисто та зберігаються на позабалансовому рахунку 9819 Інші цінності і документи у Філії АТ Державний експортно-імпортний банк України в м. Сумах, конфіскувати в дохід держави. Вирок набрав законної сили 27.10.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39892606) .
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27.10.2014 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року по справі № 592/1964/14-к, провадження № 11-кп/788/470/14 апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_2 було задоволено частково. Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року відносно ОСОБА_2 було змінено. Було ухвалено перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) на ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) . Було ухвалено призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з здійсненням владних повноважень у правоохоронних органах на строк 2 (два) роки. В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року відносно ОСОБА_2 було ухвалено залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_2 без задоволення. Ухвала набрала законної сили 27.10.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/41238090) .
Постановою Верховного Суду України від 24.12.2015 року по справі № 592/1964/14-к було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2015 року. При цьому Верховний Суд України зазначив про те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 15.01.2015 року судові рішення щодо ОСОБА_2 залишив без зміни. Відхиляючи доводи касаційної скарги засудженого про те, що вирок постановлено на недопустимих доказах, суд зазначив, що такі доводи не підтверджено матеріалами справи, оскільки процесуальні дії проводилися в порядку заведеної оперативно-розшукової справи, та констатував, що апеляційний суд при перевірці законності вироку оцінив докази відповідно до вимог КПК України. Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла до такого висновку. Справа про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2015 року щодо ОСОБА_2 була допущена до провадження Верховного Суду України за наявності підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України. Відповідно до зазначеної норми кримінального процесуального закону підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Законом України від 12.02.2015 року № 192-VІІІ Про забезпечення права на справедливий суд , який набрав чинності 28.03.2015 року, викладено нову редакцію ч. 1 ст. 445 КПК України та впроваджено підставу, передбачену п. 2. Ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, визначає Кримінальний кодекс України. Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень. На відміну від кримінального матеріального закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з ч. 1 ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Отже, за загальним правилом п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України у редакції Закону № 192-VІІІ підлягає застосуванню з дати набрання цим Законом чинності. Тобто предметом перегляду Верховного Суду України із зазначеної підстави можуть бути лише ухвали суду касаційної інстанції, постановлені 28.03.2015 року і пізніше. Таке правозастосування відповідатиме практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (справи Брумареску проти Румунії , Пономарьов проти України , Христов проти України ) . Згідно зі ст. 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. На момент постановлення 15.01.2015 року оскаржуваної ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо ОСОБА_2 ст. 445 КПК України не передбачала такої підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, як неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Право на звернення до Верховного Суду України про перегляд судових рішень із зазначеної підстави виникло з набранням чинності 28.03.2015 року Законом № 192-VІІІ, яким ст. 445 КПК України було викладено в новій редакції, що розширила коло підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України. Перегляд остаточних судових рішень, постановлених до набрання чинності Законом № 192-VІІІ, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України у редакції указаного Закону ставить під сумнів прогнозованість та стабільність судових рішень, ухвалених за відповідною процедурою, що з огляду на принцип правової визначеності є неприпустимим. Як убачається зі змісту ч. 1 ст. 454 КПК України, за наслідками розгляду справи Верховним Судом України може бути прийнято одну з таких постанов: про повне або часткове задоволення заяви чи про відмову у задоволенні заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 455 КПК України Верховний Суд України задовольняє заяву в разі наявності однієї з підстав, передбачених ч. 1 ст. 445 цього Кодексу. Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися або норма права застосована правильно (ч. 1 ст. 456 КПК України) . У даному кримінальному провадженні встановлено, що оскаржувана ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2015 року щодо ОСОБА_2 не може бути предметом перегляду Верховного Суду України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України. За таких обставин Судова палата дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 . Постанова набрала законної сили 24.12.2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/55159705) .

Постановою Верховного Суду від 18.02.2019 року по справі № 592/1964/14-к, провадження № 51-1302зпв18 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року, ухвали апеляційного суду Сумської області від 27.10.2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2015 року щодо нього було відмовлено. В своїй постанові Верховний Суд навів наступні мотиви. Згідно зі ст. 444 КПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підставі і в порядку, встановлених цих Кодексом. У заяві ОСОБА_2 порушує питання про те, що Верховний Суд України в порядку, встановленому гл. 33 КПК України, має зіставити і порівняти висновки суду касаційної інстанції про застосування норми права, передбаченої КПК, в оспореному рішенні, з висновками про застосування тієї самої норми права у рішеннях, наданих для порівняння. Однак у цьому кримінальному провадженні суд процесуально позбавлений можливості переглянути оскаржуване рішення суду касаційної інстанції від 15.01.2015 року з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України у редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015 року, та дати свій висновок з порушеного у заяві питання, з огляду на таке. Згідно із загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99) . Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Законом України від 12.02.2015 року № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд , який набрав чинності з 28.03.2015 року, ч. 1 ст. 445 КПК України була доповнена п. 2, а отже, згаданий пункт за загальним правилом підлягає застосуванню з дати набрання чинності. Тобто з підстав, указаних у цьому пункті, можуть бути переглянуті ухвали суду касаційної інстанції, постановлені 28.03.2015 року й пізніше. Таке правозастосування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (справи Брумареску проти Румунії , Пономарьов проти України , Христов проти України) . Слід зауважити, що правовий висновок про те, що п. 2 ст. 445 КПК України у редакції Закону України № 192-VІІІ підлягає застосуванню з дати набрання цим Законом чинності й предметом перегляду Верховного Суду України із зазначеної підстави можуть бути лише ухвали суду касаційної інстанції, постановлені 28.03.2015 року і пізніше, має усталений характер та викладений у ряді постанов Верховного Суду України (№ 5-205кс15 від 17.12.2015 року, № 5-187кс15 від 17.12.2015 року, № 5-112кс15 від 17.12.2015 року, № 5-184кс15 від 17.12.2015 року, № 5-125кс15 від 17.12.2015 року, № 5-41кс15 від 10.12.2015 року, № 5-137кс15 від 21.04.2016 року, № 5-475кс(15)16 від 25.05.2017 року) . Більш того, оскаржувані засудженим ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні судові рішення попередньо вже були предметом перегляду Верховного Суду України й у ході розгляду заяви адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_2 у постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 року № 5-126кс(15)15 сформульовано аналогічний правовий висновок, згідно з яким зазначені судові рішення не можуть бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VII. Незважаючи на це та попри свою обізнаність із зазначеним правовим висновком, засуджений у заяві до Верховного Суду України стверджує про невідповідність такої судової практики, на його думку, чинному законодавству, що підтверджується висловленням окремих думок з цього приводу суддями Верховного Суду України. Наведене свідчить, що окрім аргументів про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VII, що не є предметом перегляду, засуджений одночасно висловлює незгоду із постановою Верховного Суду України від 24.12.2015 року № 5-126кс(15)15, що також, відповідно до ч. 3 ст. 454 КПК України у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VII, не може бути предметом перегляду інакше, як з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 445 КПК України. Також колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ч. 1 ст. 458 КПК України у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VII висновок щодо застосування норми права, який є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують її у своїй діяльності, викладається у постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1, 2 ст. 445 КПК України. Натомість окрема думка судді не є судовим рішенням, в якому викладається правовий висновок, а тому не має прецедентного значення і, відповідно до ч. 3 ст. 375 КПК України, є лише правом кожного судді із колегії суддів викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення. Отже, оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_2 не можуть бути предметом перегляду на підставі неоднакового правозастосування, яке передбачено п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК України, оскільки були постановлені до набрання чинності Законом від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, яким запроваджено зазначену підставу для перегляду. З огляду на викладене, заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. Постанова набрала законної сили 18.02.2019 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80112253) .

Розглянув заяву ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 5 ст. 459 КПК України вбачається, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються, зокрема, інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Тобто, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали) , що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки на підставах, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України. Нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру) , які: 1) об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; 2) не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою. Важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне братися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру. ЄСПЛ допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише в межах, що не порушують принципу юридичної визначеності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: 1) їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; 2) їх суттєве значення для справи; 3) їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; 4) неможливість урахування під час провадження в справі постановлення вироку в зв`язку з невідомістю їх суду; 5) їх відкриття тільки після набрання вироком суду законної сили; 6) їх спеціальне розслідування прокурором або, за його дорученням, слідчим. Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування. За нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті судові рішення (вироки, ухвали) всіх судів. Новими визнаються обставини незалежно від того, чи були вони відомі кому-не-будь із учасників процесу, головне, щоб вони не були відомі органам, які проводили розслідування, і суду. Факти неправильної оцінки доказів, неправильного застосування закону, призначення несправедливого покарання, якщо вони не були результатом зловживання суддів або осіб, що проводили розслідування, не можуть бути визнані нововиявленими обставинами. Установлення після винесення вироку нових епізодів злочинних дій засудженого, якщо справу щодо них можна розслідувати і розглядати окремо, не може служити підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Відповідно до правил ст. 90 КПК рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВР України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. Тому обставину, встановлену судовим рішенням, що набрало законної сили, не потрібно доводити при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони чи особа, щодо якої встановлено обставину. Така обставина при розгляді іншої справи вважається встановленою на підставі преюдиційного судового рішення. Однак якщо таке рішення буде скасоване, наприклад у касаційному порядку, тоді виникне підстава для перегляду ухваленого на його основі судового рішення, тобто з урахуванням відповідної обставини, встановленої преюдиційним рішенням (п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України) . При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами обставину, яка раніше була встановлена іншим судовим рішенням, через його скасування треба буде довести чи, навпаки, спростувати. До інших нових обставин, на які вказується в п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, належать, зокрема: - дані про вчинення злочину іншою особою, а не тим, кого засуджено у справі; - виявлення живою особи, що вважалася вбитою; - виявлення факту неосудності засудженого в момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння; - дані про невинуватість засудженого в тій або іншій частині злочинів, що ставляться йому у вину; - виявлення раніше не відомих учасників злочину; - встановлення більшого розміру викраденого майна; - викриття обману, якщо засуджений видавав себе за іншу особу; - установлення факту смерті потерпілого у випадках, коли винний був засуджений за заподіяння тілесних ушкоджень, інші обставини.
Кримінальне провадження за нововиявленими обставинами являє собою форму перегляду рішень судів, що набрали законної сили. За своїм змістом ця стадія кримінального процесу виступає як механізм, що доповнює звичайні заходи забезпечення правосудності судових рішень у кримінальних справах. Цей вид провадження має резервне значення та використовується лише у випадку, якщо вичерпані всі інші допустимі засоби процесуально-правового захисту. Факти неправильної оцінки доказів, неправильного застосування закону, призначення несправедливого покарання, якщо вони не були результатом зловживання суддів або осіб, що проводили розслідування, не можуть бути визнані нововиявленими обставинами.
Згідно ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. Копія ухвали невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами й усіма доданими до неї матеріалами.
У відповідності до ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо: 1) особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк; 2) її подала особа, яка не має права подавати касаційну скаргу; 3) вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення касаційної скарги невідкладно надсилається особі, яка подала касаційну скаргу, разом з касаційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Згідно ст. 462 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі. У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: 1) найменування суду, до якого подається заява про перегляд; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) , поштова адреса особи, яка подає заяву, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява; 4) обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; 5) обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду; 5-1) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу; 5-2) клопотання про поновлення строку подання заяви; 6) перелік документів та інших матеріалів, які додаються. Заява підписується особою, яка її подає. Якщо заяву подає захисник, представник потерпілого, то до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу. До заяви додаються копії заяви в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на особу, яка тримається під вартою. Особа, яка подає заяву, має право додати до неї документи або копії документів, які мають значення для кримінального провадження і не були відомі на час ухвалення судового рішення.
В своїй заяві ОСОБА_2 взагалі не зазначив обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду; клопотання про поновлення строку подання заяви; перелік документів та інших матеріалів, які додаються. ОСОБА_2 зазначив лише роздруківку тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року № 13-37кс18 (справа № 751/7557/15-к) (режим доступу http://reyestr.court.gov.ua/Review/79298340) .
Згідно ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
В своїй заяві ОСОБА_2 не зазначив коли він дізнався або міг дізнатися про вказані ним обставини, саме в частині, що стосуються справи № 592/1964/14-к провадження № 1-кп/592/161/14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39892606) , а не справи № 751/7557/15-к, провадження № 1-кп/751/4/16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56370959) .
Із змісту п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України вбачається, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
В своїй заяві ОСОБА_2 не зазначив обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Отже, оскільки заява ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_2 не порушує питання про поновлення строку подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відтак вказану заяву слід залишити без руху.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 63 Конституції України; ст. ст. 3, 31, 33, 36, 76, 429, 459 467 КПК України, -
У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року залишити без руху.
Встановити строк, необхідний для усунення недоліків заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Роз`яснити ОСОБА_2 про те, що, якщо він усуне недоліки заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у строк, встановлений судом, вона буде вважатися поданою у день первинного її подання до Ковпаківського районного суду м. Суми.
Ухвала про залишення без руху заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1