Постанова
Іменем України
28 листопада 2018 р.
м. Київ
Справа № 202/8975/15-к
Провадження № 51-3898км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001455 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кутаїсі Республіки Грузії, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК.
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим же вироком засуджено і ОСОБА_8 , судові рішення відносно якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , в невстановлені слідством дату та час в невстановленому місці вступив у злочинну змову із ОСОБА_8 щодо таємного викрадення чужого майна з кв. АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_9
26 серпня 2015 року, близько 13 год., реалізуючи свій злочинний умисел, вчиняючи злочин за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до вхідних дверей вказаної вище квартири, де переконались, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони є таємними. Після чого, ОСОБА_7 згідно відведеної йому ролі, за допомогою спеціально пристосованого металевого предмету, відчинив дверний замок вхідної двері вказаної квартири та разом із ОСОБА_8 зайшов всередину, тим самим незаконно проникнувши до житлового приміщення.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, ОСОБА_7 , вчинюючи злочин за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з шафи, яка знаходилась в спальній кімнаті вказаної квартири, таємно викрали належне ОСОБА_9 золоті банківські зливки на загальну суму 9 330 грн., яким в подальшому розпорядились на власний розсуд, а саме сховали його у невстановленому слідством місці. Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житлового приміщення, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , зі спальної кімнати, вказаної квартири, таємно взяли майно ОСОБА_9 , а саме комп`ютерну техніку, на загальну суму 4 841, 8 грн., приготувавши вказане майно для викрадення, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року вирок скасовано в частині засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК та в цій частині закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Виключено з резолютивної частини вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК та вказаний вирок змінено в частині призначеного покарання. Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_7 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, просить зазначену ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено право засудженого ОСОБА_7 на захист, оскільки матеріали провадження не містять даних, що судами було належним чином перевірено компетентність залученого перекладача, що копія вироку, а також копія ухвали апеляційного суду у перекладі на грузинську мову засудженому вручені не були, що в матеріалах провадження відсутній запис перебігу судового засідання в апеляційному суді при допиті ОСОБА_7 , що засідання суду апеляційної інстанції від 20.02.2017 року відбулося без участі ОСОБА_7 , що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд належним чином не перевірив всі доводи апеляційної скарги щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, істотних порушень вимог КПК та суворості призначеного покарання.
Також зазначено, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, оскільки в його діях відсутній корисливий мотив, та що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином не було враховано всі обставини провадження.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, не підтримала касаційну скаргу захисника, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Як вже зазначалось, захисник у касаційній скарзі порушує питання про перегляд судового рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості.
Разом з тим вказані доводи касаційної скарги є безпідставними.
Так, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Також, захисниками ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були подані доповнення до апеляційної скарги.
В обґрунтування своїх вимог захисники зазначали, у тому числі, про те, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані судом, оскільки фактично встановлено лише наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, також вказується, що копія вироку суду з перекладом на грузинську мову обвинуваченому ОСОБА_7 вручена не була, що судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого. Наведені доводи є аналогічні доводам касаційної скарги.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК, та у порядку, встановленому ст. 405 КПК, дійшов висновку, що зазначені вище доводи апеляційної скарги з доповненнями не є обґрунтованими.
З таким рішенням погоджується і Верховний Суд.
Так, обґрунтовуючи свої висновки щодо правильності кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК та спростовуючи доводи апеляційної скарги з даного питання, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що суд зробив цей висновок на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК, що докладні мотиви прийнятого рішення суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК, навів у вироку.
При цьому апеляційний суд, з наведенням відповідних мотивів, вказав, що в основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , дані протоколів огляду квартири АДРЕСА_4 від 26.08.2015, від 11.09.2015, висновки експертиз, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2015 р.; що судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недопустимості у якості доказів висновків експерта та протоколів пред`явлення особи для впізнання.
Зазначені висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, доводів щодо їх незаконності з підстав, передбачених ст. ст. 433, 438 КПК, касаційна скарга захисника не містить.
Також апеляційним судом ретельно перевірені доводи апеляційної скарги з доповненнями, які стосуються істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме, щодо невручення обвинуваченому ОСОБА_7 копії вироку з перекладом на грузинську мову.
Так апеляційний суд, спростовуючи вказану доводи в ухвалі зазначив, що перекладач ОСОБА_14 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що вона вирок належним чином при його оголошенні повністю переклала обвинуваченому ОСОБА_7 , тільки не надала йому письмового перекладу. ОСОБА_7 підтвердив даний факт, заяв з даного питання не надав і претензій до перекладача не виявив, також вказав на те, що його інтереси і права представляють та захищають присутні в судовому засіданні захисники, яким він повністю довіряє і підтримує їх позицію і вимоги, викладені в апеляційній скарзі.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що ненадання в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_7 копії вироку суду з перекладом на грузинську мову не обмежило право останнього на оскарження вироку.
З таким висновком погоджується і Верховний Суд, який вважає за необхідне також зазначити, що засудженим ОСОБА_7 та його захисниками у суді апеляційної інстанції не заявлялось клопотання про надання копії вироку з перекладом та про відкладення судового засідання для ознайомлення обвинуваченого з текстом вироку.
Таким чином, хоча ненадання письмового перекладу вироку суду на грузинську мову і становить порушення вимог КПК, але стороною захисту не було наведено переконливих доводів, які б з урахуванням обставин даного кримінального провадження та процесуальної поведінки сторони захисту вказували, що це істотно обмежило право засудженого на захист чи апеляційне оскарження вироку суду або що це порушення перешкодило або могло перешкодити суду апеляційної інстанції постановити законне та обґрунтоване рішення. Відтак відсутні підстави вважати вказане порушення істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК.

Крім того, Верховний Суд не погоджується з твердженням захисника про те, що відсутність ОСОБА_7 у одному з судових засідань суду апеляційної інстанції, яке відбулося 20.02.2017 року, істотно вплинула на законність ухвали апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також з технічного запису судового засідання, судом ставилось на обговорення питання про можливість слухання справи, у тому числі і про допит потерпілого, без участі ОСОБА_7 , при цьому захисник ОСОБА_6 зазначив, що слухання справи без участі ОСОБА_7 є можливим. Крім того, ОСОБА_7 пізніше був присутнім в іншому судовому засіданні і мав можливість висловити свою позицію чи заперечення.
Враховуючи, що у зазначеному судовому засіданні інтереси та права ОСОБА_7 представляв та захищав захисник, який не заперечував проти проведення судового засідання без участі ОСОБА_7 , а участь обвинуваченого в суді апеляційної інстанції в цілому не є обов`язковою, то суд касаційної інстанції не вбачає у даному випадку істотного порушення прав ОСОБА_7 , що могло вплинути на законність ухвали апеляційного суду.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які, з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК, суттєво вплинули чи могли суттєво вплинути на постановлення апеляційним судом законного та обґрунтованого судового рішення, Верховний Суд у даному кримінальному провадженні не знаходить, а тому доводи касаційної скарги захисника щодо необхідності скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Апеляційний суд, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, погодився з судом першої інстанції, який відповідно до вимог ст. 65 КК врахував: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, його відношення до вчиненого, дані про особу обвинуваченого.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Виходячи з наведеного, висновки апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, підстав вважати зазначені висновки сумнівними немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги захисника не є слушними, а тому задоволенню не підлягають.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3