Дата документу Справа № 331/8742/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 331/8742/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/507/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10

розглянула 18 травня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_9 від 02.04.2018 р.

Як вбачається з матеріалів провадження до слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшли скарги ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_9 від 02.04.2018 р. В обґрунтування вимог, викладених в скаргах, зазначено, що постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 про видачу особи (екстрадицію) від 02.04.2018 р. прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ст. 205.3 КК Російської Федерації. 25.05. 2017 р. о 17 годин 52 хвилині в пункті пропуску для авіаційного сполучення Запоріжжя співробітниками прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2017 р. до затриманого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тимчасового арешту, в подальшому, ухвалами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_9 застосовано екстрадиційний арешт. На теперішній час він утримується в Запорізькому слідчому ізоляторі.

Згідно матеріалів перевірки, ОСОБА_9 покинув територію Російської Федерації у квітні 2013 p., а кримінальна справа відносно нього порушена у квітні 2015 p., тобто через 2 роки після його вибуття з Російської Федерації. Підставою виїзду з Російської Федерації були ті обставини, що він переслідувався правоохоронними органами РФ за релігійними переконаннями.

ОСОБА_9 наполягає на тому, що він не має жодного відношення до висунутого йому обвинувачення в Російській Федерації. В постанові від 02.04.2018 р. зазначено про те, що російська сторона надала гарантії того, що кримінальне переслідування відносно ОСОБА_9 не має дискримінаційний характер, він буде притягнений до кримінальної відповідальності тільки за той злочин, за який буде виданий і після закінчення судового розгляду і відбуття покарання зможе вільно покинути територію Російській Федерації. Кримінальна справа щодо ОСОБА_9 ще знаходиться на стадії розслідування, слідство не завершено, а російська сторона вже впевнена і «гарантує», що він буде засуджений і відбувати покарання. Тобто, питання про його засудження вже вирішено, хоча згідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В постанові заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 від 02.04.2018 р. про видачу (екстрадицію) ОСОБА_9 до Російської Федерації вказано, що в ході екстрадиційної перевірки, проведеною прокуратурою Запорізької області за дорученням Генеральної прокуратури України не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами причин для відмови у видачі для притягнення до кримінальної відповідальності.

За повідомленнями уповноважених органів України, ОСОБА_9 статусу біженця не має, не є громадянином України, за станом здоров`я може бути етапований. При цьому не враховано дійсний стан здоров`я ОСОБА_9 , а саме те, що він є інвалідом другої групи безстроково, визнаний непрацездатним, що підтверджується медичною довідкою Сер. МСЕ № 915873 від 19.03.2002 р. Крім того, ОСОБА_9 одружений, його дружина є громадянкою України. З наведеного вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята без належної перевірки всіх обставин, в тому числі обставин того, чи звертався ОСОБА_9 до уповноваженого органу ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Між тим, 27.03.2018 р. до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області подана заява про надання ОСОБА_9 статусу біженця відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Таким чином існують обставини, які перешкоджають видачі ОСОБА_9 до РФ, оскільки за його заявою здійснюється перевірка ГУ ДМС України в Дніпропетровській області і він не може бути виданий (екстрадований) до завершення такої перевірки, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні скарг ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_9 від 02.04.2018 р., слідчий суддя врахував, що прокуратурою Запорізької області було ретельно проведено екстрадиційну перевірку щодо ОСОБА_9 . Підстав, передбачених ст. 389 КПК України, які б свідчили про необхідність відмовити у видачі ОСОБА_9 не встановлено. 3а повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_9 статусу біженця не має, не є громадянином України, за станом здоров`я може етапуватися. В скарзі адвоката ОСОБА_8 зазначено, що Народний депутат України ОСОБА_12 (посвідчення № 204) вважає за можливе взяти на себе обов`язки поручителя за ОСОБА_9 , однак, в судовому засідання від захисника ОСОБА_8 з цього приводу будь-яких заяв або клопотань не надходило. Також, у слідчого судді відсутні підстави ставити під сумнів гарантії російської сторони з приводу того, що кримінальне переслідування щодо ОСОБА_9 не має дискримінаційний характер, він не буде підданий катуванням, насильству, іншому жорстокому або такому, що принижує гідність, поводженню, йому буде забезпечено право на захист, в тому числі допомогу адвокатів та того, що ОСОБА_9 буде притягнутий до кримінальної відповідальності лише за той злочин, за який буде виданий, і після закінчення судового розгляду та відбуття покарання зможе вільно залишити територію Російської Федерації.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ухвала слідчого судді необґрунтована, та підлягає скасуванню оскільки кримінальна справа щодо ОСОБА_9 знаходиться на стадії розслідування, слідство не завершено, вірогідність його причетності до скоєння не доведена, а російська сторона вже впевнена і «гарантує», що він буде засуджений і відбувати покарання. Наведені ОСОБА_9 реальні ризики у випадку його видачі до РФ, а саме те, що він буде підданий катуванню, насильству, жорстокому поводженню залишилися поза увагою суду. Слідчий суддя вказав, що за станом здоров`я ОСОБА_9 може слідувати етапом, однак, психіатричне обстеження ОСОБА_9 , з урахуванням психічної хвороби, в умовах стаціонару не проводилося. Таким чином, судом порушені вимоги щодо належного з`ясування даних про особу ОСОБА_9 стан здоров`я. 15.04.2018 р. ОСОБА_9 до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області подана заява про надання йому статусу біженця відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Отже, відповідно до ч.4 ст. 590 КПК України існують обставини, які перешкоджають видачу ОСОБА_9 до РФ, оскільки за його заявою здійснюється перевірка ГУ ДМС України в Дніпропетровській області і він не може бути виданий (екстрадований) до завершення такої перевірки, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки кримінальна справа відносно нього сфабрикована. Просить змінити (скасувати) рішення прокуратури про його екстрадицію, оскільки є загроза його безпеці та життю, посилання прокуратури, що його не будуть переслідувати та катувати безпідставні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його адвокатів, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та наполягав на залишенні оскаржуваного рішення без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, згідно ч. 1 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Як вбачається з наданих матеріалів, 02.04.2018 року заступником Генерального прокурора ОСОБА_11 винесено постанову, якою постановлено видати до Російської Федерації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 205.3 КК Російської Федерації.

Слідчий суддя у своїй ухвалі зазначив, що прокуратурою Запорізької області було ретельно проведено екстрадиційну перевірку щодо ОСОБА_9 , підстав, передбачених ст. 389 КПК України, які б свідчили про необхідність відмовити у видачі ОСОБА_9 не встановлено. 3а повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_9 статусу біженця не має, не є громадянином України, за станом здоров`я може етапуватися, що підтверджується наступними документами.

Так, згідно з інформацією заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України від 16.04.2018 р., до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області громадянин Російської Федерації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Інформація щодо визнання вказаної особи біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту відсутня.

ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було розглянуто лист ОСОБА_8 , заяву ОСОБА_7 та анкету ОСОБА_9 , які не є заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог Закону, результати розгляду надіслані заявникам від 13.02.2018 №1201.3.3-2057/1201.3-І 8 та від 29.03.2018 № 1201.3.3-4984/1201.3-18.

Отже, станом на розгляд справи в суді першої інстанції нових звернень до ГУДМС України в Дніпропетровській області від ОСОБА_9 , або його захисників з питань надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не надходило.

Разом з тим, станом на час апеляційного розгляду такі обставини зазнали істотної зміни, оскільки 26 квітня 2018 року адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 , звернулася із позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просить зобов`язати розглянути заяву про визнання ОСОБА_9 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і видати довідку про звернення за захистом в України.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що 02 травня 2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі № 804/3066/18 за позовом ОСОБА_9 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії та, справу призначено на 22 травня 2018 року.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що подані захисниками ОСОБА_9 адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заяви про надання останньому статусу біженця, як такі що не відповідають вимогам щодо їх оформлення, передбаченим Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» повернуті заявникам, тобто не розглянуті по суті, а отже фактично питання, які ставилися стороною захисту щодо наявності підстав для отримання ОСОБА_9 статусу біженця у зв`язку із переслідуванням останнього у РФ у контексті п. п. 5-6 ч.1 ст. 589 КПК України не перевірялися.
На користь вказаного висновку свідчить і зміст оскаржуваної постанови, яка містить лише формальне посилання ні відсутність визначених ст. 589 КПК України підстав для відмови у видачіОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_9 17.04.2018 року надіслано заяву-анкету до компетентного органу з метою отримання статусу біженця, яка також по суті не розглянута, оскільки подана після прийняття постанови про видачу особи, але на теперішній час проводиться перевірка вище вказаних підозрюваним обставин.
З урахуванням сукупності наведених ОСОБА_9 побоювань щодо переслідування та жорстокому поводженню на території РФ і нерозглянутих по суті заяв про надання останньому статусу біженця в Україні, колегія суддів вбачає наявність об`єктивних підстав для задоволення апеляційних скарг.
Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що на час апеляційного розгляду виникла обставина, яка відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України виключає можливість прийняття рішення про екстрадицію ОСОБА_9 до остаточного вирішення по суті заяви останнього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, оскільки згідно ч. 2 ст. 589 КПК України надання особі статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, або надання їй тимчасового захисту в Україні, виключає можливість видання державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоровю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України, - звернення особи за наданням такого статусу, з урахуванням положень гл. 44 КПК України, належить вважати формою реалізації права такої особи на захист у кримінальному процесі.

У цьому контексті апеляційна інстанція вважає за необхідне навести практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч.2 ст. 8, ч.5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства.

Відповідно до п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2009 року у справі «Солдатенко проти України», зазначено, що «16 лютого УВКБ ООН та міжнародна спільнота рішуче засудили примусову депортацію 10 узбецьких шукачів притулку. УВКБ ООН звернулося до органів влади з проханням надати гарантії того, що жодного з шукачів притулку не буде примусово вислано до Узбекистану, доки не буде визнано, що вони не є біженцями, і доки не буде завершено процедуру розгляду заяви про надання притулку, включаючи процедуру оскарження».
В контексті ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Байсаков та інші проти України» зазначив, що екстрадиція особи Договірною державою може стати підґрунтям для порушення питання про застосування статті 3 і, отже, про відповідальність цієї держави за Конвенцією, якщо доведено наявність суттєвих підстав вважати, що в разі екстрадиції така особа наразиться в державі, якій її видають, на реальний ризик поводження, забороненого статтею 3 (див. рішення у справі Солдатенка (Soldatenko), п. 66). Керуючись своєю практикою, Суд має з`ясувати чи існує реальний ризик поганого поводження із заявниками в разі їх екстрадиції до Казахстану (п.п 46-52).
Колегія суддів зауважує, що можливість реалізації ОСОБА_9 права на захист у цій частині вичерпана не була, зважаючи на те, що він, будучи іноземним громадянином, перебуває під вартою, а особиста заява і заяви його адвокатів про визнання ОСОБА_9 біженцем, жодна не була вирішена по суті з формальних міркувань.

Крім того, звернення захисника з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо оскарження такого рішення, свідчить про те, що його екстрадицію до вирішення цього питання належить вважати порушенням його права на захист у контексті практики правозастосування Європейським судом з прав людини положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі.

Аргументи прокурора з посиланням на можливість застосування до ОСОБА_9 положень ч.1 ст.592 КПК України судову колегію не переконують, оскільки визначені вказаною нормою підстави для відстрочки у екстрадиції відносяться до прав, а не обов`язків центрального органу, що уповноважений вирішувати вказані питання, яким, у даному випадку, є Генеральна прокуратура України, а крім того лише стосовно встановлених даною нормою підстав, до яких не відноситься подача особою відповідної заяви після прийняття рішення щодо видачі цієї особи іноземній державі.
За наведених обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню відповідно до п.п.2,3 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з прийняттям нової ухвали про задоволення апеляційних скарг та скасування постанови заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за вчинення злочинів, передбачених ст. 205.3 КК РФ.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422, 589-591 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_9 від 02.04.2018 р., скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою скарги ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_9 від 02.04.2018 р. задовольнити.
Постанову заступника Генерального прокурора від 02.04.2018 року про видачу до РФ для притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 205.3 КК Російської Федерації, скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4