Постанова

Іменем України
14 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 206/1286/16-к

Провадження № 51 327 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 11 січня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
за ст. 286 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами обох інстанцій, - ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.

Цим же вироком ОСОБА_7 виправдано за ст. 286 ч. 2 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ) на користь ОСОБА_9 400 000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, номер рахунку 0004, МФО: 805012, ) витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 70/28-107 від 12.02.2016 року в розмірі 491 грн. 04 коп. та витрати за проведення судової експертизи механізму та обставин ДТП № 5/10.1-172 від 23.02.2016 року у розмірі 491 грн. 04 коп.

Прийнято рішення щодо речових доказів: автомобіль Opel Omega реєстраційний номер НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_10 ; цифровий носій чорного кольору Micro SD об`ємом 2 Гб залишено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 11 січня 2016 року о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належав ТОВ «ДТЕК Сервіс», та згідно договору оренди транспортного засобу «595-А-2010-СП/10-14/4217-А від 11 листопада 2010 року і додаткової угоди до нього від 17 листопада 2011 року був переданий орендатору ВАТ «Павлоградвугілля», яке в подальшому було перейменоване в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», прямував на станцію технічного обслуговування м. Дніпропетровська згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля № 305977 від 11.01.2016 року, рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. Маршала Малиновського в бік вул. 20 років Перемоги в Самарському районі міста Дніпро.
В ході руху на зазначеній дільниці автодороги водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проявляючи злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що зустрічна смуга для руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, порушуючи вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3, 14.2 Правил дорожнього руху України розпочав обгін транспортних засобів, що рухались попереду нього в попутному напрямку .
При цьому в процесі виконання обгону на ділянці автодороги по вул. Гаванській м. Дніпро, не доїжджаючи 45,7 м до залізничної опори № 34, розташованої на лівому узбіччі за напрямком його руху, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 , рухаючись по зустрічній смузі для руху, допустив зіткнення з автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , на задньому пасажирському сидінні якого знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригодити пасажирка ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до її смерті близько 09 години 40 хвилин 11 січня 2016 року, а потерпілий ОСОБА_13 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що зумовили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).
Цим же вироком ОСОБА_7 виправдано за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні ним порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_11 , та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .
Так, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 11 січня 2016 року близько 09 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Opel Omega реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_10 , пасажирами в якому на задньому сидінні знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. 20 років Перемоги в бік вул. Маршала Маліновського в м. Дніпро.
У ході руху на зазначеній ділянці автодороги водій автомобіля Opel Omegaреєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити на смузі свого руху автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, не вжив заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстреного гальмування, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 . Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригодити пасажирка ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до її смерті близько 09 години 40 хвилин 11 січня 2016 року на вул. Гаванській м. Дніпропетровськ, а потерпілий ОСОБА_13 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що зумовили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_15 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_16 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року залишені без задоволення, а апеляційна скарга представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_17 задоволена частково. Цією ухвалою вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та виправдано ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала та короткий зміст заяв
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині залишення без змін виправдувального вироку Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 та в частині звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд належним чином не перевірив доказів пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, повторно не дослідив обставин кримінального провадження та в порушення вимог ст. 419 КПК України в ухвалі не дав відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора, залишивши без зміни вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 . Вважає, що у діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи зокрема. Також вказує на неправильне застосування апеляційним судом до ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки в резолютивній частині ухвали не зазначено від якого саме виду покарання призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року його звільнено, основного чи додаткового.

У окремих заявах, які надійшли на адресу касаційного суду до початку касаційного розгляду, виправданий ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 , її представник адвокат ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_12 просять залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни. Крім того висловлюють думку про можливість здійснення касаційного розгляду без їх особистої участі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор у своїй апеляційній скарзі, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за пред`явленим йому обвинувачення, подав апеляційну скаргу. При цьому, мотивуючи таку свою позицію, прокурор в апеляційній скарзі зазначив доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, де вказував про те, що висновки суду першої інстанції щодо виправдування ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів наявних в матеріалах кримінального провадження і без належного з`ясування дійсних обставин події. В обґрунтування такої позиції зазначив, що викладенні у вироку докази на підтвердження встановлених обставин, є вибірковими, одним з яких надана перевага над іншими без належного спростування.
Зокрема прокурор в апеляційній скарзі вказав на:
1) неоднаковий підхід до оцінки судом першої інстанції висновку авто-технічної експертизи № 5/10.1-172 від 23.02.2016 року, оскільки при обґрунтуванні доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав цей висновок належним та допустимим доказом в частині невідповідності дій останнього вимогам Правил дорожнього руху України, в той же час відкинув цей же висновок в частині встановленого недотримання ОСОБА_7 пункту 12.3 ПДР України без належного обґрунтування такого рішення;
2) безпідставне посилання у вироку на протокол огляду автомобіля OpelOmegaд.н. НОМЕР_5 , в ході якого були зафіксовані механічні пошкодження автомобіля з правої сторони (а. 6) та вилучено запис з відеореєстратора даного транспортного засобу. При цьому в матеріалах кримінального провадження є протокол від 05 лютого 2016 року огляду відео реєстратора з цифровим носієм (а.п. 96), в якому жодних відомостей про пошкодження автомобіля з правої сторони немає, а відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 11.01.2016 року автомобіль OpelOmegaд.н. НОМЕР_5 має механічні пошкодження у передній частині;

3) неправильну оцінку судом першої інстанції надану відеозапису з відео реєстратора, на якому зафіксовано механізм ДТП, переглянувши який, суд дійшов помилкового висновку, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем OpelOmegaпершим робить маневр вправо, при цьому згідно вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_7 не вживав заходів до зменшення швидкості шляхом натискання на гальма та його автомобіль рухався без гальмування з постійною швидкістю, яка не зменшувалась до самого зіткнення;

4) хибний висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_7 скерував автомобіль OpelOmegaвправо на узбіччя своєї смуги задля уникнення ДТП. В обґрунтування зазначеного прокурор послався на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 (запис на технічному носії інформації від 12.04.2016 року файл 4) показав, що «при появі на його полосі руху зустрічного автомобілю він різко нажав на гальма, але автомобіль не зупинився, перед місцем зіткнення праве колесо його автомобіля Opel Omega кудись попало та автомобіль потягло в праву сторону».

Таким чином, прокурор у своїй апеляційній скарзі вказав про необхідність повторно дослідити вказані обставини, дати їм оцінку, яка, на його думку, судом першої інстанції була неправильною, а обставини кримінального провадження досліджені не повно, тим самим заявив відповідне клопотання.
За обставин того, що прокурор в апеляційній скарзі оскаржив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України та вказував на однобічність і неповноту розгляду справи судом першої інстанції і помилкову оцінку ним доказів, з метою забезпечення реалізації стороною обвинувачення права на апеляційне оскарження такого судового рішення відповідно до ст. 22 ч. 6 КПК України апеляційний суд мав створити необхідні для цього умови, в тому числі і шляхом повторного дослідження щодо тих обставин, які оскаржуються особою, та про необхідність іншої оцінки яких вона просить (заявляє клопотання) в апеляційній скарзі.

Забезпечення таких умов передбачено безпосередньо частиною 3 статті 404 КПК України, відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Проте, суд апеляційної інстанції не виконав таких вимог процесуального закону, не вирішив клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, їх безпосередньо не дослідив і власної оцінки обставинам кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 з огляду на ст.ст. 22 , 23 , 94, 95 КПК України не дав.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги прокурора і дійшов передчасного висновку щодо законності вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , залишивши його без зміни.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в частині перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та залишенні без зміни вироку суду без зміни за пред`явленим йому обвинуваченням за ст. 286 ч. 2 КК України допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення в цій частині. Такі доводи касаційної скарги прокурора є обґрунтованими, а тому його касаційна скарга з цих підстав в цій частині підлягає задоволенню частково.
Разом із тим, доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування апеляційним судом до ОСОБА_6 положень статті 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» та невмотивованості ухвали в цій частині є необґрунтованими і такими, що не узгоджуються з вимогами закону щодо його застосування з огляду на наступне.
Так, пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, та які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

При цьому положення статті 15 цього Закону лише уточнюють порядок його застосування та не містять вимоги щодо обов`язкового зазначення у вироку щодо якого виду покарання застосовується акт амністії.
За таких обставин, формулювання резолютивної частини ухвали апеляційного суду в частині застосування до ОСОБА_6 положень ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» не може вважатися неправильним, оскільки в ній зазначено про звільнення його від призначеного покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, за змістом якого йому призначалося як основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, так і додаткове у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Заборони застосування акту амністії шляхом одночасного звільнення як від основного, так і від додаткового покарання немає як в спеціальному Законі України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, так і в загальному Законі України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року.

Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст.ст. 370, 418, 419 КПК України.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду в частині оскарження її прокурором щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора в цій частині - задоволенню частково.
В частині ж доводів касаційної скарги прокурора щодо незаконності ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а касаційна скарга прокурора в цій частині не підлягає задоволенню.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції в частині перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 необхідно врахувати наведене, перевірити усі доводи як апеляційної скарги, так і інші доводи касаційної скарги прокурора щодо дій ОСОБА_7 , в тому числі і щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами обох інстанцій, - ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року в частині залишення без зміни виправдувального вироку Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в цій частині в суді апеляційної інстанції.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами обох інстанцій, - ОСОБА_8 в цій частині без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3