Справа № 473/3026/18
Номер провадження 1-в/473/240/2018

УХВАЛА
іменем України

"21" серпня 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції із адміністративної будівлі Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)», розташованої за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська №300, заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, сімейний стан одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до засудження мешкав за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого 17 червня 2013 року Корабельним районним судом міста Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75, п.п. 3,4 ч.1 ст.76 КК України до 03 років позбавлення волі з випробуванням строком 02 роки; засудженого 01 квітня 2014 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ст.70, ст.71 КК України до 06 років 02 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього майна,

Учасники кримінального провадження:
Прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 ,

Представника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_5 ,

Засуджений - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2014 року, яким його засуджено за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ст.70, ст.71 КК України до 06 років 02 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього майна.

Початок строку 07 липня 2014 року, кінець строку 07 вересня 2020 року.

В клопотанні, поданому до суду, засуджений ОСОБА_3 просить суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, зазначаючи, що за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_3 має 3 заохочення та 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, участі в суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, тобто на шлях виправлення він не став та своєю поведінкою і ставленням до праці свого виправлення не довів.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Однак, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , в судовому засіданні встановлено, що останній за місцем відбування покарання характеризується негативно, має 3 заохочення та 10 стягнень, які погашені, і з яких 4 погашені у встановленому законом порядку в 2018 році.

В місцях позбавлення волі перебуває з 10 липня 2014 року. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_3 не завжди дотримувався норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в порядку, має охайний зовнішній вигляд. Санітарно-гігієнічних норм дотримується під контролем адміністрації.

Працевлаштований в майстерні установи на швейній ділянці. Участі в суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає. Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, одержання посилок та передач. За характером спокійний, врівноважений. У відношенні до засуджених не конфліктний. У скоєному злочині розкаюється частково.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , заслухавши пояснення засудженого та думку прокурора, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до витягу з протоколу №18 засідання комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 15 серпня 2017 року з розгляду матеріалів в порядку статті 82 КК України на засудженого ОСОБА_3 , останньому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не твердо став на шлях виправлення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період з 15 серпня 2017року та по теперішній час засуджений ОСОБА_3 не змінив свого відношення до порядку відбування покарання за вироком суду, не довів, що твердо став на шлях виправлення, та своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення. Працевлаштований в установі відбування покарання з березня 2016 року. Загалом за весь період відбування покарання має 3 заохочення та 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

Зазначені вище обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, суд також виходить з вимог ч.1 ст.6 КВК України, відповідно до якої в иправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з ч.2 ст.6 КВК України, р есоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві; н еобхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

У відповідності з ч.3 ст.6 КВК України, о сновними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання /режим/, пробація, суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_3 , які б, на думку суду, створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.130 КВК України, до засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування основного покарання за вироком суду, заходи заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, застосовано лише тричі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2014 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Наявність даних обставин в сукупності приводить суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2014 року- відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено протягом 7 /семи/ діб з дня її оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1