Справа № 646/7/18
№ провадження 1-кс/646/453/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.18року м.Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 11 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 12 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною скаргою на постанови слідчого про закриття кримінального провадження та невизнання потерпілою, мотивуючи тим, що вважає дані постанови незаконними, не вмотивованими та такими що не відповідають чинному КПК України, оскільки досудове розслідування проведено не повно та не об`єктивно.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд скарги за її відсутністю.

Слідчий та прокурор, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Достовірно встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу прокуратури Харківської області знаходилось кримінальне провадження № 0000365 від 12 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_3 щодо втручання в діяльність судді Жовтневого районного суду м.Харкова ОСОБА_5 з боку голови суду та суддів цього суду, що полягало у не переданні судді ОСОБА_5 , який виніс заочне рішення по справі № 2012/4962/2012, заяв ОСОБА_3 про перегляд цього заочного рішення та його роз`яснення, оскільки за вказівкою голови суду ОСОБА_6 зазначені заяви було передано на авторозподіл як первинні справи, незважаючи на те, що суддя ОСОБА_5 ще виконував свої обов`язки судді та знаходився на робочому місці, що призвело до створення нових номерів справ та переданні заяв іншим суддям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не передали її заяви судді ОСОБА_5 , незважаючи на її заяви про це, тобто такі дії мали ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 376 КК України.

За результатами досудового розслідування старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 дійшов висновку про відсутність в діях зазначених суддів складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України і 11 грудня 2017 року виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Зазначені вимоги слідчим не виконані, слідчі дії не проведено, не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року, якою скасована попередня постанова про закриття кримінального провадження.

Так, в ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року вказано, що у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 30 грудня 2015 року зазначено дати подання заяв про перегляд заочного рішення та про роз`яснення рішення, але копій заяв до матеріалів кримінального провадження не долучено та не встановлено обставин передання цих заяв іншим суддям, ніж суддя ОСОБА_5 , який виносив рішення по справі.

Також суд зазначив, що у фабулі ЄРДР, у порушення ч.5 ст.214 КПК України, не внесено короткий виклад обставин вчинення правопорушення, в той час як у заяві ОСОБА_3 такі конкретні факти і обставини викладені, зазначено, які заяви подавала заявниця, дати цих заяв, яким суддям заяви були передані. Але наявний у матеріалах кримінального провадження витяг із ЄРДР після відновлення досудового розслідування містить ту ж не змінену фабулу.

Крім того, суд звернув увагу на те, що відповіддю голови Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.04.2016 зазначено, що немає можливості надати слідчому інформацію по справі та справу для ознайомлення у зв`язку із направленням справи до касаційної інстанції, тому доводи заявниці, викладені у заяві про кримінальне правопорушення, слідчим шляхом не перевірені.

Проте в оскаржуваній постанові слідчий не навів підстав неможливості отримати відповідну інформацію із справи для перевірки доводів заявниці слідчим шляхом під час відновленого досудового розслідування, у той час як з дати вказаного листа і на момент проведення відновленого досудового розслідування після отримання прокуратурою Харківської області копії ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року сплинуло більше року.

Також, як зазначав суд, із слідчих дій було проведено лише допит судді ОСОБА_5 , інші судді та голова суду не допитані щодо обставин та підстав не передання заяв по справі, поданих заявницею на ім`я судді ОСОБА_5 , що виносив рішення по справі, іншим суддям, та щодо розгляду іншими суддями цих заяв, не перевірено доводи заявниці щодо створення додаткових номерів справи. Проте, й ці недоліки слідчим не усунуто, жодних слідчих дій слідчим не проведено, незважаючи на показання судді під час допиту судді ОСОБА_5 , який підтвердив, що до нього дійсно не надходили заяви ОСОБА_3 щодо роз`яснення судового рішення та перегляд заочного рішення.

Як зазначив у своїх показаннях суддя ОСОБА_5 , тиску на нього з боку голови суду, або інших суддів не було. Проте суддя ОСОБА_5 зазначив, що заяви ОСОБА_3 про додаткове рішення, а також про роз`яснення судового рішення до нього не надходили, при цьому вказав, що з дня подання заяв до закінчення його повноважень було ще 10 днів.

У той же час у пункті 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, який наводить у своїх показаннях суддя ОСОБА_5 зазначено, що судді, у якого закінчуються повноваження, не розподіляються «справи», до яких зазначені заяви ОСОБА_3 не відносяться, і розподіл цих заяв у кінцевому результаті, як зазначає заявниця, призвів до визначення нового номеру справи.

Також у свої показаннях суддя ОСОБА_5 посилається на пункт 71 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м.Харкова, зазначаючи, що «у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу між всіма суддями, що мають повноваження на час розподілу…». Проте, з показань судді ОСОБА_5 випливає, що він не був відсутній при виконанні свої обов`язків судді у дні надходження до суду зазначених заяв ОСОБА_3 , проте зазначених зав не отримував, і причини не передання заяв ОСОБА_3 судді ОСОБА_5 слідчий не встановив.

Так, щодо цих причин слідчий не допитав ані голову суду, ані працівників суду, причетних до руху зазначених заяв ОСОБА_3 з моменту їх надходження до суду і до моменту їх авторозподілу на предмет того, за яких причин, або за чиїми вказівками заяви не були передано судді ОСОБА_5 , не витребував відповідні документи (розпорядження, накази, вказівки, і т.і.), чи давав голова суду вказівки не передавати заяви ОСОБА_3 судді ОСОБА_5 , як те зазначає заявниця.

Втім, якщо у зазначених суддів не було такої мети, то їх дії можна кваліфікувати лише за статтею. 365 КК України, оскільки якщо втручання стосується загальної діяльності суду, без тиску на суддю, то застосування ст. 376 КК України виключається, а може містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365, 367 КК України, що може стосуватися дій голови суду щодо вказівки передати заяви ОСОБА_3 про додаткове рішення та про роз`яснення судового рішення на авторозподіл як первинно отримані судом справи замість передання їх судді ОСОБА_5 , який на дату надходження заяв знаходився на своєму робочому місці та виконував обов`язки судді.

Таким чином, диспозиція статей 364, 365, 367 КК України виключає суддю як єдиного потерпілого по кримінальному провадженню. Проте, слідчим не надано належної правової оцінки діям кожної з осіб, зазначених у заяві ОСОБА_3 .

Наразі суд зазначає, що замість безумовного виконання судового рішення ухвали від 07 серпня 2017 року слідчий в оскаржуваній постанові вдався до спору із судом та коментування судового рішення, що неприпустимо, тим паче, що доводи суду базуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, 11 травня 2016 року без допиту заявниці, яка відповідно до ч.2 ст.55 КПК України мала права потерпілою з моменту прийняття у неї заяви про кримінальне правопорушення, слідчим ОСОБА_9 винесено постанову про відмову у визнанні заявниці потерпілою.

Внаслідок чого, оскільки ОСОБА_3 не допитувалася у якості потерпілої, відповідно від неї не отримані пояснення і докази з приводу спричиненої шкоди, що сприяло би встановленню істини по справі. Надані суду 03 серпня 2016 року матеріали кримінального провадженні не містили явних доказів нанесення заявниці шкоди, що мало наслідком зазначену слідчим ухвалу суду від 03 серпня 2016 року, на яку посилається слідчий ОСОБА_4 в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження, вдаючись до коментування судового рішення від 07 серпня 2017 року, яке набуло чинності, замість його безумовного виконання, тобто у порушення приписів Конституції України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2016 року заявниці відмовлено у задоволенні скарги на зазначену постанову слідчого від 11 травня 2016 року про відмову у визнанні заявниці потерпілою, як зазначив суд, заявниця не надала доказів нанесення їй шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, закон не обмежує особу у праві подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

04 серпня 2016 року у даному кримінальному провадженні заявницею подано заяву про визнання її потерпілою, цю заяву обґрунтовано конкретними доводами нанесення моральної шкоди із посиланням на норми законодавства. Таким чином, з моменту подання цієї заяви, тобто з 04 серпня 2016 року, заявниця отримала права та обов`язки потерпілої по кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Матеріали кримінального провадження містять лист слідчого Хольченкова від 09 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 , у якому зазначено про розгляд її заяви від 04 серпня 2016 року із посиланням на постанову від 11 травня 2016 року про відмову у визнанні заявниці потерпілою, проте суд зазначає, що не можна вважати постанову від 11 травня 2016 року такою, що винесена по заяві від 04 серпня 2016 року з урахуванням більш пізньої за часом дати подання останньої заяви. Таким чином, не можна вважати постанову від 11 травня 2016 року про відмову у визнанні заявниці потерпілою такою, що відображає доводи, викладені заявницею у заяві від 04 серпня 2016 року про залучення до кримінального провадження у якості потерпілої щодо нанесення їй шкоди діями суддів, ці доводи слідчим не спростовано, оскільки єдиним шляхом спростування доводів є постанова про відмову у визнанні потерпілим, а така мотивована постанова по заяві ОСОБА_3 від 04 серпня 2017 року слідчим не виносилася. Таким чином, ухвала суду від 03 серпня 2016 року охоплює дані кримінального провадження до 11 травня 2016 року, у той час як заява ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року подана як за межами дати винесення постанови від 11 травня 2016 року, так і за межами дати винесення ухвали суду від 03 серпня 2016 року.

Таким чином, з 04 серпня 2016 року у заявниці з моменту подання нею заяви про залучення її до даного кримінального провадження як потерпілої виникли права та обов`язки потерпілої, у тому числі право заявляти клопотання.

Суд ще раз зазначає, що заява від 04 серпня 2016 року про визнання заявниці потерпілою містить низку клопотань: про проведення експертизи моральної шкоди, допиту осіб, витребування матеріалів, при цьому заявниця просить їх розглянути згідно ст. 220 КПК України, проте, зазначені у заяві клопотання слідчим знов не розглянуті та не виконані, тобто, без проведення жодних передбачених законом слідчих дій винесено оскаржувану постанову від 13 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження.

Як зазначав суд в ухвалі від 07 серпня 2017 року, доводи слідчого про неявку ОСОБА_3 судом не було взято до уваги, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів виклику заявниці на допит у якості потерпілої після подання 04 серпня 2016 року нею заяви про визнання її потерпілою. Проте, допустивши в оскаржуваній постанові незаконне коментування судового рішення від 07 серпня 2017 року, слідчий взагалі не вказав про подання заявницею 04 серпня 2016 року заяви про визнання її потерпілою, замовчавши цей факт.

Суд знову наголошує на неприпустимості коментування слідчим судового рішення від 07 серпня 2017 року, яке набуло чинності, оскільки не можна залишити без уваги твердження слідчого щодо начебто належного виклику заявниці на допит. В матеріалах кримінального провадження, на які як на підставу належного виклику посилається в оскаржуваній постанові слідчий, наявні: корінець повістки від 06 травня 2016 року на допит 11 травня 2016 року, повістка в оригіналі на допит заявниці на 28 квітня 2016 року із не врученим корінцем, повістка в оригіналі на допит заявниці на 29 квітня 2016 року із не врученим корінцем, повістка в оригіналі на допит заявниці на 25 квітня 2016 року з не врученим корінцем. Таким чином, зазначеними матеріалами підтверджується, що заявниця не отримувала повісток на 25, 28, 29 квітня 2016 року.

Що стосується явки заявниці до слідчого по повістці на 11 травня 2016 року, то суд звертає увагу на те, що на другому аркуші постанови від 11 травня 2016 року про відмову заявниці у визнанні її потерпілою міститься власноручний запис заявниці про отримання копії цієї постанови на руки. Тобто, 11 травня 2016 року заявниця прибула до слідчого по повістці, проте допитана у якості потерпілої не була, одразу отримавши на руки копію постанови про відмову у визнанні її потерпілою, і не маючи можливості у процесі допиту надати свідчення щодо нанесеної їй шкоди.

Суд також звертає увагу на те, що у всіх повістках на 25, 28, 29 квітня 2016 року та у корінці повістки на 11 травня 2016 року заявниця викликається слідчим як свідок, із чого вбачається, що слідчий, у порушення ч.2 ст.55 КПК України, ще до винесення постанови від 11 травня 2016 року про відмову заявниці у визнанні її потерпілою позбавив заявницю прав потерпілої, які вона отримала з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення, та перешкодив їй і у виконанні обов`язків потерпілої.

Крім того, суд зазначає, що слідчим ОСОБА_4 під час проведення відновленого досудового розслідування не викликав заявницю на допит, тому за логікою речей не може стверджувати про її неявку.

Вказані обставини свідчать про суттєву неповноту досудового розслідування.

З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування.

В частині скарги про скасування постанови про відмову у визнанні заявниці потерпілою у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відмову, оскільки така постанова після подання заявницею 04 серпня 2016 року заяви про визнання її потерпілою не виносилася, матеріали кримінального провадження на час розгляду скарги такого процесуального документу не містять.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 11 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 12 квітня 2016 року, - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування, під час якого необхідно урахувати доводи суду, викладені у мотивувальній частині.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1