ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/1170/18 (пр. № 1кп/201/634/2018), відомості про яке 07 травня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, працюючого слюсарем у СФГ «Мрія-Д», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 06 травня 2018 року близько 21.50 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , під час виниклої сварки із ОСОБА_5 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар ножем в черево, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки та брижі тонкої кишки, гемоперитонеум, які у своїй сукупності за своїм характером, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечних для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому, до обтяжуючої покарання останнього обставини, суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його конкретним обставинам і наслідкам, зокрема дій самого потерпілого, який спричинив конфлікту ситуацію, що не заперечувалося учасниками кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого, який є особою похилого віку, раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого і таких, що його обтяжує, а отже, викладені обставини у своїй сукупності свідчать про недоцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним його відбуттям, який, на думку суду, не має підвищеної суспільної небезпеки, в той же час, звільнення обвинуваченого від такого покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлення уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази ніж з ушкодженнями у виді згину та часткової руйнації рукоятки, лезо ножа частково вкритого нашаруванням речовини червоно-бурого кольору, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція 000128) - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1