Постанова
Іменем України
10 липня 2018 року

м. Київ
Справа № 512/874/15-к
провадження № 51-472км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0000453 щодо
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка Савранського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не був предметом перегляду суду апеляційної інстанції та не оскаржується в суді касаційної інстанції.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року визнано винуватим і засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цим же вироком визнано винуватими та засуджено: ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу; ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Так, 13 жовтня 2008 року Савранською районною адміністрацією Одеської області зареєстровано ТОВ «Південний Буг-ВВ», згідно зі Статутом якого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у рівних долях стали засновниками підприємства, основним видом діяльності якого є надання торгівельних послуг на Савранському торгівельному ринку.
З метою придбання частини Савранського ринку ОСОБА_7 , згідно договору позики, укладеного 03 листопада 2008 року з ОСОБА_12 (сином потерпілого ОСОБА_11 ) отримав у борг 79 500 доларів США та 145 000 грн, з зазначенням строку повернення до 03 листопада 2009 року.
У зв`язку з відмовою ОСОБА_7 від виконання своїх боргових зобов`язань, ОСОБА_12 звернувся до Савранського районного суду Одеської області з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_7 боргу в сумі 780 761 грн. Вказаний позов 24 лютого 2010 року судом задоволений у повному обсязі та залишений без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Усвідомлюючи наявність рішення суду, яким зобов`язано ОСОБА_7 виплатити борг, останній, переслідуючи ціль невиконання вищевказаних боргових зобов`язань та корисливі мотиви щодо незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , неодноразово в період з травня 2013 року по жовтень 2014 року, точна дата в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлена, телефонуючи на особистий мобільний ОСОБА_11 , а також через інших осіб, став висувати відносно нього протиправні вимоги сплатити на його користь 100 000 доларів США, які були визначені ОСОБА_7 як сума матеріальної та моральної шкоди за нібито витрати, пов`язані з вищевказаними судовими тяжбами. При цьому ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_11 фізичним насильством, а також тим, що залишить його без засобів на існування, не дасть йому вільно займатися законною підприємницькою та трудовою діяльністю. Для залякування потерпілого та підтвердження відносно нього реальності своїх погроз ОСОБА_7 виказував свою спроможність звернення до високопосадовців у м. Києві та зацікавлених осіб, які за допомогою фізичної сили змусять ОСОБА_11 виконати його умови відносно виплати грошових коштів, а також організував із цією метою викрадення потерпілого.
В серпні 2014 року, точної дати та часу під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , переслідуючи корисливі мотиви, та розуміючи, що вимагання стосовно ОСОБА_11 вжити останнім активних дій щодо передачі грошових коштів позитивного результату не дало, вирішив організувати викрадення ОСОБА_11 із метою подальшого примусу його до виконання вищевказаних протиправних вимог.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 звернувся до свого знайомого ОСОБА_9 , якому надав можливість самостійного вибору співвиконавців злочину, а саме викрадення ОСОБА_11 , а згодом і особисто зустрівся та схвалив запропоновані ОСОБА_9 кандидатури.
Так, готуючись до виконання злочину ОСОБА_9 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 та за домовленістю з ОСОБА_10 та іншою особою, неодноразово прибували до смт Саврань Одеської області з метою розподілу між собою злочинних ролей, розробки єдиного плану дій в ході вчинення злочину та доведення цього плану до безпосереднього замовника ОСОБА_7 .
При неодноразових особистих зустрічах, що відбувалися в смт Саврань Одеської області, ОСОБА_7 надав інформацію ОСОБА_9 про місце проживання, розпорядок дня потерпілого ОСОБА_11 , визначивши при цьому час скоєння злочину і місце, а саме ранковий час та прилеглу територію до адміністративної будівлі ТДВ АПК «Саврань», за адресою: Одеська область, Савранський район, с. Полянецьке, вул. Леніна, 103, за місцем роботи ОСОБА_11 .

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інша особа, прибуваючи до смт. Саврань Одеської області, самостійно, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , проводили огляд визначеного місця події, прилеглої території, встановлювали маршрут прямування після викрадення ОСОБА_11 , та шляхи відходу та виїзду на автошлях Одеса-Київ в напрямку м. Києва.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншою особою, усвідомлюючи, що реалізація злочинного плану, спрямованого на протиправне позбавлення волі ОСОБА_11 , пов`язана із вчиненням множинних протиправних діянь, які б вимагали значних людських і матеріальних ресурсів, 28 жовтня 2014 року звернулися до невстановленої особи координатора офісу громадської організації, який розташований по вул. Прорізна, 10 у м. Києві, з метою залучення активістів вказаної організації в якості посібників та безпосередніх виконавців запланованих злочинів.
Отримавши від ОСОБА_7 інформацію про те, що в найближчий час, ймовірно 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_11 має намір виїхати за кордон, та вказівку від ОСОБА_7 виконати злочинні наміри в найкоротший термін, учасники групи, визначивши датою скоєння злочину 29 жовтня 2014 року, та погодивши її з ОСОБА_7 , заздалегідь, 28 жовтня 2014 року, з метою можливості підготуватись до запланованих злочинів, виїхали до смт. Саврань Одеської області. При цьому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлена особа автомобілем «BMW» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 , який був залучений в якості водія, та не обізнаний про злочинні наміри групи. Інші учасники групи в кількості 4 5 осіб (точна кількість осіб в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлена) автомобілем «Mitsubishi Outlander» з прихованими державними номерами з написом на них «ПТН ПНХ».
У вечірній час 28 жовтня 2014 року за попередньою домовленістю з метою координування дій учасників групи та орієнтування їх на місцевості, ОСОБА_7 зустрів зазначених осіб у с. Дубинове Савранського району Одеської області та провів до смт. Саврань.
У подальшому приблизно о 07 год. 45 хв. 29 жовтня 2014 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , разом із невстановленими особами, автомобілями «BMW» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 та «Mitsubishi Outlander» з прихованими державними номерами з написом на них «ПТН ПНХ» прибули в с. Полянецьке Савранського району Одеської області на вул. Леніна до адмінбудівлі АПК «Саврань» за місцем роботи ОСОБА_11 та стали очікувати на нього.
Згідно розробленого раніше плану та розподілених ролей, о 8 год. 29 жовтня 2014 року після прибуття потерпілого ОСОБА_11 за місцем роботи та виходу його з транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Touareg» державний номер НОМЕР_2 , діючи злагоджено, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші особи, маючи на меті умисне викрадання потерпілого ОСОБА_11 , з метою залякування та вимагання грошових коштів, використовуючи в`язані шапки, надівши їх на обличчя в якості масок, дочекались, доки ОСОБА_11 пройде на територію двору підприємства, після чого відкрито здійснили на нього напад, збивши його з ніг та поваливши на землю, нанесли останньому множинні удари руками та ногами по різним частинам голови та тулуба, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Після чого вказані особи, діючи відкрито, проти волі ОСОБА_11 , застосувавши до нього активні дії, що супроводжувались фізичним та психічним насиллям, перемістили останнього до автомобіля «Mitsubishi Outlander» і в подальшому, утримуючи ОСОБА_11 у салоні вказаного автомобіля, виїхали в напрямку Кіровоградської області з метою виїзду на автодорогу Київ Одеса та подальшого руху до м. Києва у супроводі автомобіля «BMW» та належного ОСОБА_11 автомобіля «Volkswagen Touareg».
Утримуючи в салоні автомобіля ОСОБА_11 проти його волі та фактично обмеживши свободу переміщення потерпілого, діючи спільно, учасники групи чинили постійний психологічний тиск на потерпілого ОСОБА_11 , продовжуючи виказувати погрози застосування фізичного насилля та вимагаючи у потерпілого 100 000 доларів США для вирішення нібито виниклого конфлікту з ОСОБА_7 .
Приблизно о 09 год. 29 жовтня 2014 року, зробивши зупинку транспортних засобів біля с. Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області, учасники групи звільнили потерпілого ОСОБА_11 , надавши йому вказівку вийти з салону автомобіля, попередивши про недопустимість звернення за фактом викрадання до правоохоронних органів.
Крім того, у невстановленому місці у невстановлений час ОСОБА_7 незаконно придбав пістолет «Иж-78-8» НОМЕР_3 , 1998 року виробництва, калібру 5,45х18 мм, ручну осколкову гранату Ф-1 із запалом УЗРГМ, та бойові припаси, які у подальшому зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 без передбаченого законом дозволу.
27 травня 2015 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за вказаною адресою в гаражному приміщенні виявлено та вилучено пістолет «Иж-78-8» НОМЕР_3 , 1998 року виробництва, калібру 5,45х18 мм, який згідно висновку експерта №338-Б від 12 червня 2015 року являється переробленою з газо-шумового пістолету нестандартною нарізною вогнепальною зброєю, у конструкцію якого внесені саморобним способом зміни у вигляді заміни ствола на ствол з шістьма нарізами правого нахилу для стрільби патронами калібру 5,45х18 мм придатний; 16 патронів, які згідно того ж висновку експерта, являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї пістолетів Макарова калібру 8 мм Р; а також ручну осколкову гранату Ф-1. Згідно висновку експерта №162В від 26 червня 2015 року надані на дослідження предмети являються корпусом ручної осколкової гранати Ф-1 та запалом УЗРГМ. Корпус ручної осколкової гранати Ф-1 являється конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини у металевому корпусі, запал УЗРГМ являється засобом підриву і відноситься до бойових припасів. Корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та запал УЗГРМ конструктивно сумісні та безперешкодно з`єднуються між собою і в сукупності являються ручною осколковою оборонною гранатою Ф-1. Ручна осколкова оборонна граната Ф-1 являється бойовим припасом та придатна до здійснення вибуху.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зазначають, що відомості про кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не внесені до єдиного реєстру, повідомлення про підозру та обвинувальний акт підписані не тією особою, порушені вимоги ст. 481 КПК України, оскільки про затримання депутата не було повідомлено Савранську районну раду, у вироку суду першої інстанції, на їх думку, некоректно сформульоване обвинувачення, у кримінальному провадженні відсутні записи судових засідань з 07 грудня 2015 року по 12 квітня 2016 року, ухвала апеляційного суду не містить всіх доводів апеляційних скарг та відповідей на них, а запис диску від 28 листопада 2017 року суперечить змісту ухвали апеляційного суду. Стверджують, що при призначенні покарання ОСОБА_7 в повному обсязі не враховано, що він є інвалідом другої групи, депутатом кількох скликань, учасником бойових дій, громадським діячем, має на утриманні неповнолітнього сина та матір похилого віку, позитивно характеризується, має державні нагороди, ордена, медалі.
Крім того, засуджений ОСОБА_7 посилається на однобічність, неповноту, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях ознак кримінального правопорушення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілого ОСОБА_6 вважали касаційні скарги необґрунтованими і просили залишити їх без задоволення.
Засуджений ОСОБА_9 подав до суду касаційної інстанції клопотання, в якому підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 .
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
З урахуванням наведеного доводи засудженого ОСОБА_7 , які фактично стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду перегляду у касаційному порядку не підлягають. Отже, суд касаційної інстанції при касаційному розгляді виходить із обставин провадження, встановлених судом.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, та кваліфікацію його дій за цими нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку місцевого суду відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.
Так, в основу обвинувального вироку місцевого суду обґрунтовано покладено: показання засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повністю визнали свою вину та детально розповіли про обставини вчинення ними злочинів; показання потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_7 в 2008 році позичив гроші у його сина ОСОБА_12 , який в подальшому звернувся до суду з відповідним позовом, з боку ОСОБА_7 на його адресу та адреси членів його сім`ї були постійні погрози фізичного насильства, 29 жовтня 2014 року, застосовуючи до нього фізичне насильство, заштовхали його в автомобіль та поїхали, після чого вимагали в нього гроші та наполягали на передачі його частки у спільному підприємстві ОСОБА_7 , змусили написати розписку про те, що він не має претензій, та поїхали, залишивши його; показання свідків ОСОБА_14 , яка повідомила, що працює в барі готелю «Чорне море», наприкінці літа та в жовтні 2014 року до готелю приїхали чотири особи, серед них був ОСОБА_9 , який повідомив, що за них розрахується ОСОБА_7 , вони розпитували людей про ОСОБА_11 ; показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_1 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 .
Рішення суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначених злочинів підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом, зокрема, даними: протоколу обшуку, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_7 були вилучені пістолет «ПСМ», глушник, граната Ф-1 та запал до неї, набої калібру 9 мм «3858» в кількості 16 штук; протоколу огляду вилучених речей та речових доказів; протоколу огляду місця події; протоколу огляду вилучених речей та речових доказів; протоколів пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками; протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками; протоколів тимчасового доступу до речей і документів; повідомлення Державної установи «Інститут стоматології»; висновку судово-медичної експертизи; довідки про результати радіотехнічної розвідки, вилучених під час обшуку фрагментом аркушу паперу та записами в блокноті під заголовком «Всі росходи і закази ОСОБА_35 »; копії розписки ОСОБА_7 про отримання коштів у борг від ОСОБА_12 ; висновку судової балістичної експертизи; висновку комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин. Будь-яких підстав не довіряти висновкам судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів не знаходить, не наведено таких підстав і в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та його захисника.
Доводи касаційних скарг про непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження. При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції знову змінив свої показання, спростовував факти, встановлені при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, внаслідок чого дійшов висновку про те, що така поведінка обвинуваченого дає суду підставу розцінювати їх як обраний останнім спосіб захисту. Також апеляційний суд правильно зазначив про те, що доводи щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинених злочинів спростовуються показаннями та доказами, наявними у кримінальному провадженні.
Не знайшли свого підтвердження й доводи касаційних скарг про неконкретність обвинувачення у вироку суду. Обвинувачення в обвинувальному акті сформульовано належним чином, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, також судом коректно викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як це передбачено ст. 374 КПК України.
Будь-які дані про порушення права засудженого на захист в матеріалах провадження відсутні.
Твердження ОСОБА_7 та його захисника щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР також були предметом перегляду суду касаційної інстанції та спростовуються як висновками суду апеляційної інстанції, так і матеріалами, наявними в кримінальному провадженні. Зокрема, на аркушах 131-134 у 8 томі знаходяться витяги з кримінального провадження № 0000453, які містять інформацію про дату та час внесення даних в ЄРДР.
Також суд апеляційної інстанції перевіряв доводи поданих ОСОБА_7 та його захисником апеляційних скарг про те, що повідомлення про підозру й обвинувальний акт підписані не тією особою, порушені вимоги ст. 481 КПК України, оскільки про затримання депутата не було повідомлено Савранську районну раду, які є аналогічними доводам їх касаційних скарг, та дійшов правильних висновків. При цьому в ухвалі ґрунтовно зазначено, що 13 травня 2015 року виконуючим обов`язки прокурора Одеської області старшим радником юстиції ОСОБА_36 (який виконував обов`язки прокурора області на підставі розпорядження №204в від 12 травня 2015 року) було повідомлено про підозру ОСОБА_7 , який був депутатом Савранської районної ради Одеської області, нове повідомлення про підозру від 20 листопада 2015 року здійснене заступником Генерального прокурора України прокурором Одеської області ОСОБА_37 . Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що повідомлення про підозру здійснено ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ст. 481 КПК України. Також колегія суддів апеляційного суду правильно зазначила, що в порушення вимог ст. 31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» прокурор, який здійснив повідомлення про підозру, не повідомив про це Савранську районну раду Одеської області, однак це не тягне за собою визнання наявних у кримінальному провадженні доказів недопустимими.
Посилання засудженого та його захисника про відсутність аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції від 07 грудня 2015 року та 12 квітня 2016 року спростовуються матеріалами кримінального провадження, в 7 томі якого на аркушах 57, 119 містяться технічні носії інформації, на яких є записи зазначених судових засідань.
Не знайшли свого підтвердження і доводи щодо невідповідності тексту ухвали апеляційного суду тому тексту, що був зачитаний в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким, особу винуватого, який є організатором злочину, має на утриманні малолітню дитину, стан його здоров`я, участь у бойових діях, його характеристику, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкцій частин статей, за якими його визнано винуватим. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також судом правильно призначено ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 70 КК України.

Покликання засудженого ОСОБА_7 та його захисника на те, що у нього на утриманні є мати похилого віку, що він є інвалідом другої групи, депутатом кількох скликань, має державні нагороди, колегія суддів не розцінює як обставини, що є підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.
Висновки апеляційного суду про залишення апеляційних скарг засудженого та захисника без задоволення, усупереч доводам касаційних скарг належним чином мотивовані, а ухвала апеляційного суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 419 КПК України, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3