Справа №485/1159/17 18.07.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000415, за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ухвалено до призначеного покарання ОСОБА_6 за цим вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.01.2017 р., та остаточно призначити покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.
Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його затримання, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи 989,6 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.01.2017 р., і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що при призначенні покарання судом порушені вимоги п. 2 ч.1 ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Зазначає, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних тяжких корисливих злочинів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, попри застосовування раніше до нього інститутів звільнення від відбування покарання з випробовуванням та акту амністії належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, ніде не працюючи, обрав для себе вчинення корисливих злочинів як засіб існування.
Звертає увагу на те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд не врахував, що той під час досудового розслідування та судового розгляду не вжив заходів щодо повного відшкодування шкоди завданої злочином.
Вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання на строк, наближений до мінімального передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, не сприятиме його виправленню і запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

18.07.2017 р. близько 22.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 , пройшов на територію домоволодіння останнього, розташованого по АДРЕСА_2 , де пошкодивши металевим прутом внутрішній замок на вхідних дверях гаражу, проник в середину, звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав зварювальний апарат «Урал 175». З місця вчинення злочину ОСОБА_6 зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом, а саме продав місцевому мешканцю, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 4 000 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до тяжкого злочину, обставини та наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, у 2015 році перебував в районі виконання службових (бойових) завдань в складі сил та засобів антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених даних про ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів та домірне скоєному, з чим погоджується і апеляційний суд.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

Доводи прокурора про неврахування судом того, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, не знаходять свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції дана оцінка всім обставинам, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і тим, що обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини. ОСОБА_6 призначено покарання, яке в повній мірі забезпечить досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, воно співмірне вчиненому, і таке покарання не можна вважати явно несправедливим через його м`якість.

Щодо доводів прокурора про невідшкодування обвинуваченим завданої злочином майнової шкоди потерпілому, то апеляційний суд доходить наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що викрадене майно потерпілому ОСОБА_10 повернуто, будь-яких вимог стосовно відшкодування потерпілому майнової шкоди матеріали провадження не містять, а тому доводи прокурора в цій частині не заслуговують на увагу

Враховуючи викладене, та те, що переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання, прокурор в апеляційній скарзі не навів, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3