Ухвала
Іменем України
18 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 179/174/16
провадження № 51-8783 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу та доповненнядо неї засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року,

встановив:

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 27 квітня 2016 року.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 29 серпня 2018 року залишив без задоволення клопотання засудженого про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як доповнення до касаційної скарги адресовано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, натомість відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення, не зазначає, з яких підстав його слід переглянути судом касаційної інстанції та не вказує, яке рішення касаційний суд повинен прийняти за наслідками розгляду його скарги.
Тобто у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, питання, яке ставить засуджений у своїй касаційній скарзі щодо застосування статті 72 КК, до суду касаційної інстанції є передчасним, оскільки предметом розгляду в даному кримінальному провадженні є ухвала апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження, про що і повинен засуджений навести належні обґрунтування.

До того ж відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас засуджений у касаційній скарзі ставить вимогу до касаційного суду про поновлення йому строку на подання апеляційної скарги, що викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.

Також відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.
Окрім того, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3