Постанова

Іменем України
26 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 755/3610/16-к
провадження № 51-2100км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001917, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Микуличі Бородянського району Київської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу за вироком Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільненого 7 серпня 2014 року на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК(в редакції Закону України від 14 квітня 2009 року №1254-VI). Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 17 грудня 2015 року приблизно о 21:00 біля будинку № 30 на вул. Стальського в м. Києві, знайшов біля бордюру дороги поліетиленовий пакет з пазовим замком із речовиною рожевого кольору амфетаміном. Поклавши вказаний пакет у ліву кишеню своєї куртки, ОСОБА_6 направився за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_2 з метою вживання психотропної речовини без мети збуту. 17 грудня 2015 року, приблизно о 21:35 ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції біля будинку № 26 на вул. Стальського в м. Києві. У ході огляду місця події в період часу з 22:30 до 22:50 було виявлено та вилучено з лівої кишені куртки затриманого поліетиленовий пакет з пазовим замком, в якому містилася психотропна речовина амфетамін у великому розмірі, масою 9,302 г, яку останній незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 5 жовтня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень повною мірою не врахували тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який раніше засуджувався до покарання у виді позбавлення волі і після звільнення продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить, на думку скаржника, про підвищену суспільну небезпечність особи засудженого та небажання ставати на шлях виправлення. Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК є явно несправедливим внаслідок м`якості. Крім того, стверджує, що апеляційний суд, порушуючи вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва щодо безпідставного застосування до засудженого положень ст. 75 КК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, який взяв участь у судовому засіданні, підтримав касаційну скаргу прокурора частково та просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в цьому суді.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Верховного Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння ґрунтується на доказах, досліджених у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку, в касаційній скарзі прокурор не оскаржує, як і не заперечує в ній правильності кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 309 КК.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК та, як наслідок, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому при виборі заходу примусу мають значення і повинні враховуватися ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону. Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно. Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого, суд визнав його щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців із застосуванням ст. 75 КК та звільненням засудженого від його відбування з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у межах, встановлених ст. 404 КПК, погодився з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання з подальшим його звільненням його від відбування на підставі статей 75, 76 КК. З такими висновками судів про застосування стосовно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Переконливих доводів, які би спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, при розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3