Справа № 192/38/18
Провадження № 1-в/192/98/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Херсон Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 жовтня 2014 року за ч.2 ст.289, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з іспитовим строком 3 роки; вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2015 року вирок скасований в частині призначення покарання, призначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 березня 2012 року по 08 липня 2013 року,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 09.11.2016 року

Кінець строку: 03.03.2019 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що він не має стягнень, дотримується режиму утримання, працевлаштований, в нього тяжко хвора мати, яку треба доглядати.

В судовому засіданні засуджений та його захисник просили клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 29 грудня 2016 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на підприємстві установи до ТНВ. До праці ставиться посередньо.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу (а.с.11).
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу стягнень не має, має три заохочення, застосовані до нього 20 липня та 01 листопада 2017 року та 23 квітня 2018 року.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки у засудженого хоча і маються заохочення, проте їх наявність не може свідчити про ставлення до праці засудженого, як належне. Так, працюючи з 2016 року засуджений був заохочений лише два рази в 2017 році, тому застосовані заохочення не носять систематичного характеру.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо. Свою вину у вчиненому злочині під час розгляду справи не визнавав. На час розгляду клопотання вину визнав.
Судом також було встановлено, що ОСОБА_3 в 2008 році звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчинив новий умисний злочин в період не знятої та не погашеної судимості.
Комісією установи в липні 2017 рокубуло відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінна, а наявність у засудженого тяжко хворої матері та певних захворювань (астигматизм) не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1