ЄУН № 336/3440/18
пр. № 1-кс/336/1041/2018
УХВАЛА
Іменем України
27 червня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0002161 від 21.06.2018 року за ст. 263 ч. 1 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням по кримінальному провадженню № 0002161 за ст. 263 ч. 1 КК України про арешт майна, а саме: предмету, схожого на пістолет ТТ з номером НОМЕР_1 , предмет,схожий на магазин до пістолету ТТ, предмети, сході на патрони до пістолета ТТ калібру 7,62х25 у кількості 15 шт, зіп-пакети з речовиною рослинного походження .

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, про причини неявки суд не сповіщали.

За відсутності відомостей про власника майна, про арешт якого заявлено клопотання, вказана особа в судове засідання не запрошувалась.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, дослідивши клопотання та додані до нього документи слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді зазначене клопотання вже поверталось прокурору, однак, зауваження слідчого суддя та норми КПК України слідчим та прокурором не враховані.

Так, як вже вказувалось слідчим суддею, в клопотанні не визначено власника майна, на яке слідчий просить накласти арешт, тож не зрозуміло взагалі чи існує необхідність вжиття заходів для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, предмети, про арешт яких просить слідчий, не визнавались речовими доказами у кримінальному провадженні.

У відповідності до положень ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, зберігається у цієї сторони кримінального провадження.

Заходи ж забезпечення, до яких КПК України віднесено арешт майна, застосовуються у тому випадку, коли є ризик втрати, псування, знищення, використання, перетворення, відчуження, тощо відносно предмету, про арешт якого заявлено клопотання.

Водночас у цьому конкретному випадку слідчим взагалі не вказано мету накладення арешту на предмети, право власності на які не належить жодній особі, тож їх належне збереження залежить виключно від виконання відповідних обов`язків, передбачених чинним законодавством, стороною кримінального провадження.

Крім того, вказані предмети були вилучені слідчим в ході проведення огляду домоволодіння без дозволу суду та без передбачених ст. 233 КПК України підстав.

У задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на огляд (а не обшук) домоволодіння, поданого після проведення такого огляду, а фактично несанкціонованого обшуку, ухвалою слідчого судді було відмовлено. Так, слідчим суддею при вирішенні клопотання слідчого про надання дозволу на огляд домоволодіння зверталось увага на наступне.

21.06.2018 року о 06.48 годині до ЄРДР внесено відомості про злочин, передбачений ст. 263 ч. 1 КК України, вчинений за наступних обставин: 20.06.2018 року невстановлена особа за адресою: АДРЕСА_1 зберігає предмет, схожий на пістолет.

Водночас 20.06.2018 року, тобто до моменту внесення відомостей до ЄРДР, було проведено слідчу дію під назвою огляд місця події, водночас фактично проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 233 ч. 3 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Натомість слідчим не заявлялось клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки в клопотанні слідчий просить надати дозвіл на проведення огляду домоволодіння, що є різними діями.

При цьому слідчим не наведено жодної підстави, яка б була передбачена ст. 233 ч. 3 КПК України, в якості такої, що дає право увійти до житла особи без ухвали слідчого судді, а саме в клопотанні не зазначено про існування невідкладних випадків, які б були пов`язані з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину та які б відносились до домоволодіння.

Слідчим взагалі клопотання не обґрунтоване будь-яким чином, оскільки в ньому наявні лише посилання на положення ст. 40, 84, 85, 86 КПК України, якими питання про обшук чи огляд володіння особи не врегульовані.

Проаналізувавши клопотання та надані до нього документи суддя дійшов висновку, що клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства, подане особою, яка не довела своїх повноважень на здійснення досудового розслідування як слідчого, не погоджено прокурором, підстави, які б були передбачені ст. 233 ч. 3 КПК України слідчим не наведені, клопотання не обґрунтоване, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про надання дозволу на огляд слідчий суддя ґрунтував свої висновки також і на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 07.06.2018 року по справі № 740/5066/15-к, які полягають у наступному.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, встановлена законом. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення огляду місця події у домоволодінні особи. Натомість відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише на наступний день і на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду.

За таких обставин, проведений органами досудового розслідування огляд місця події фактично є обшуком, який згідно приписів ч. 2 ст. 234 КПК здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 214 КПК). До постановлення ухвали слідчого судді слідчий, прокурор має право увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Оскільки з зазначеним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не звертались, тому згідно з ч. 3 ст. 233 КПК встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України та після повернення такого клопотання прокурору не було приведено у відповідність до вимог КПК України, будь-яких підстав, які б дозволяли здійснити ту дію, яку слідчий назвав оглядом місця події, в ході якої фактично був проведений несанкціонований судом обшук житла, не зазначено, а наявність підстав для проникнення до житла без вмотивованої ухвали суду не підтверджена, клопотання подано без обґрунтування передбаченої КПК України мети застосування заходу забезпечення, а знайдені та вилучені в ході огляду місця події речі не вилучені у порядку, передбаченому КПК України, крім того, зіп-пакети з речовиною рослинного походження взагалі не мають відношення до злочину за ст. 263 ч. 1 КК України, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 310 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0002161 від 21.06.2018 року за ст. 263 ч. 1 КК України про арешт майна, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1