Дата документу 18.07.2018
Справа № 334/639/18
Провадження № 1-кп/334/410/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Барзас, Березовського району, Кемеровської області, РФ, громадянки України, освіта вища, працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
02 листопада 2017 року, приблизно о 17 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїжджій частині вул. Гребельної в м. Запоріжжі з боку вул. Каховської, в напрямку бул. Вінтера.

В цей же час, в районі перехрестя вул. Гребельної та вул. Пам`ятної, поблизу буд.1 по вул. Гребельній, проїзну частину вул. Гребельної зліва направо по ходу руху автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинала пішохід ОСОБА_7 .

Під час руху, поблизу буд. 1 по вул. Гребельній, водій ОСОБА_5 , з причин власної необережності, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на неї, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжила та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами № 136 від 06.03.2013, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-66 від 23.01.2018, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Згідно висновку судової медичної експертизи №3058 від 28.12.2017, смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалася забоєм головного мозку з крововиливом у його речовину, переломами ребер зліва з пошкодженням пристінкової плеври, лівобічним пневмотораксом, забоєм легенів, переломами кісток тазу та нижніх кінцівок. Травма ускладнилася в своєму перебігу набряком головного мозку, респіраторним дистрес-синдромом, бронхопневмонією з розвитком поліорганної недостатності, котра в даному випадку стала безпосередньою причиною смерті.

У живих осіб такі пошкодження в сукупності (крім саден на рівні ліктьових суглобів) мали б ознаки тяжких тілесних, небезпечних для життя, у даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалої.

Множинний характер, локалізація та морфологічні особливості пошкоджень, переважання внутрішніх пошкоджень над зовнішніми, переважна одностороння їх локалізація, ознаки струсу тіла свідчать про те, що в даному випадку мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі пішохода, яким була постраждала ОСОБА_7 , та рухомого транспортного засобу легкового типу.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю та пояснила суду про обставини дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої через необережність, у зв`язку з порушенням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 . З моменту ДТП несла всі витрати на необхідну медичну допомогу потерпілій. Щиро кається у вчиненому, попросила вибачення у потерпілої, просила суворо не карати, не позбавляти волі та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права користування транспортними засобами, оскільки в такому разі втратить роботу та не зможе забезпечувати двох повнолітніх дітей, які продовжують навчання та знаходяться виключно на її утриманні. Цивільний позов визнала повністю.

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, учасниками судового провадження не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що обвинувачена дійсно надавала кошти на лікування її матері після ДТП, наразі не наполягає на суворому покаранні обвинуваченої і просить не позбавляти її волі і не призначати додаткове покарання. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди просить залишити без розгляду, цивільний позов про стягнення моральної шкоди у сумі 150000,00 грн. підтримує і просить задовольнити.

Крім пояснень обвинуваченої та визнання нею своєї вини, пояснень потерпілої, вина ОСОБА_5 підтверджується: висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-66 від 23.01.2018, згідно якого порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП; висновком судової медичної експертизи №3058 від 28.12.2017, згідно якого отримані в результаті ДТП тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалої ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України, суд за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин даного кримінального провадження, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , і які нею та іншими учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого злочину повністю доведена. Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, здійснює підприємницьку діяльність, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, має на утриманні двох повнолітніх дітей віком до 23 років, які продовжують навчання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, є її щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України. Враховуючи, що обвинувачена має роботу, яка пов`язана з керуванням транспортним засобом, і є єдиним джерелом її доходу і засобом до існування її сім`ї, та приймаючи до уваги думку потерпілої з цього питання, суд приходить до висновку про можливість не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням особи винної, її ставлення до скоєного злочину і пом`якшуючих покарання обставин, думки потерпілої, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без її ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, на думку суду відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для досягнення мети її виправлення і попередження скоєння нею нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 19315,00 грн. на підставі заяви ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у сумі 150000,00 грн. задовольнити, виходячи з його обґрунтованості і визнання обвинуваченою.

Питання про речові докази підлягає вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженої ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 150000,00 грн.

Речовий доказ - автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спец майданчику Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_5 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1