Справа 688/1897/18
№ 1-в/688/112/18
Ухвала
Іменем України
05 липня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м.Шепетівка в режимі відеоконференції клопотання начальника Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» та спостережної комісії при Шепетівській районній держадміністрації про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт засудженому
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Сухумі Республіки Грузія, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, на утриманні якого одна неповнолітня дитина, проживаючому в АДРЕСА_1 , не працюючому, раніше не судимому,

встановив:
До Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшли матеріали спільного клопотання Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» та спостережної комісії при Шепетівській районній держадміністрації про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (громадські роботи) засудженому ОСОБА_5 . Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений став на шлях виправлення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 2 заохочення, позитивно характеризується за час перебування в місцях позбавлення волі, сумлінно відноситься до праці.
Представники державної установи ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримали.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а засуджений допустив 11 порушень режиму утримання та має лише 2 заохочення, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, бажання навчатись не виявляє, просив у задоволенні клопотання відмовити.
Заслухавши у судовому засіданні представника державної установи, засудженого, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, щоденника індивідуальної роботи із засудженим та матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення і відбув визначену законом частину покарання встановленого вироком суду.
Встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Верховного Суду Республіки Комі від 02.11.2006 року за ст. 105 ч. 2 п. «Ж» КК Російської Федерації до 13 років 10 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання з 17.12.2005 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час тримання під вартою.

Касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 21.02.2007 року вирок Верховного Суду Республіки Комі від 02.11.2006 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду Республіки Комі від 02.12.2014 року уточнено у вироці Верховного Суду Республіки Комі від 02.11.2006 року дату народження ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Курського обласного суду від 14.09.2016 року задоволено клопотання ОСОБА_5 та подання Федеральної служби виконання покарань Російської Федерації про передачу засудженого для подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі в Україну.

16.01.2016 року наказом Міністерства юстиції України № 97/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства Юстиції Російської Федерації від 12.08.2015 року за № 06-94847/15.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 04.03.2016 року визначено ст. 115 ч. 2 п.12 КК України, якою передбачена відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Верховного Суду Республіки Комі Російської Федерації від 02.11.2006 року з урахуванням постанови цього ж суду від 02.12.2014 року. Визначено ОСОБА_5 за ст. 115 ч. 2 п.12 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 10 місяців. Строк відбування покарання рахувати з дня затримання засудженого з 17.12.2004 року.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13.03.2017 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.03.2016 року щодо строку відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , який зазначено з 17 грудня 2005 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.04.2017 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_5 з 17.12.2005 року по 21.02.2007 року у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком Верховного Суду Республіки Комі від 02.11.2006 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 17.12.2005 року; кінець строку: 13.08.2018 року.

Станом на 05.07.2018 року невідбута частина покарання становить 1 місяць 08 днів. ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання.
Відповідно до характеристики від 08.06.2018 року, затвердженої начальником Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», засуджений ОСОБА_5 з 23.12.2005 року року по 01.11.2016 року утримувався в СІЗО та відбував покарання у виправних установах Російської Федерації.
З 21.02.2017 року утримувався в Державній установі «Хмельницький СІЗО (№29)», вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 03.03.2017 року засуджений відбуває покарання в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)». За період відбування покарання характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи, за що 2 рази заохочувався адміністрацією установи. Стягнень не має. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний. Виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі, до праці ставиться сумлінно. Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна колонії і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Утримує в чистоті та в порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. З рідними зв`язок пітримує шляхом побачень, отримує посилки та передачі. За характером спокійний. У відношенні до засуджених безконфліктний. Позов відсутній. Засуджений ОСОБА_5 вину у скоєному злочинні визнав.
Крім того, комісією при Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» розглядалось питання про зміну умов тримання ОСОБА_5 відповідно до ст.101 КВК протоколом № 10 від 31.03.2017 року відмовлено; про можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України - протоколом № 10 від 31.03.2017 року відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення; в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України - протоколом №10 від 31.03.2017 року відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.
Надані характеризуючі дані адміністрацією Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» не достатні для переконання в тому, що засуджений став на шлях виправлення, суперечать іншим дослідженим матеріалам справи, а тому заміна невідбутої частини покарання засудженому при таких обставинах буде передчасною, з огляду на наступне.
Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про можливість застосування відносно особи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого, яке підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання: виконання покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищення загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбання спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Тоді як, ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутність трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.
Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_5 23.04.2010 року прибув до ФКУ "Виправна колонія № 25 ГУФСПП Росії по Республіці Комі" для подальшого відбуття покарання. Згідно характеристики, затвердженої начальником ФКУ ВК-25 ГУФСПП Росії по Республіці Комі, станом на 12.09.2014 року, за час перебування у слідчому ізоляторі засуджений ОСОБА_5 допускав порушення дисципліни. Прибув в ФКУ ВК-1 07.04.2007 року, працевлаштований не був, на заходи виховного характеру реагував незадовільно, допускав порушення дисципліни, заохочень не мав. В ПУ-23 не навчався. В житті загону участі не приймав. Прибув в ФКУ ВК-25 07.05.2010 року, працевлаштований не був, так як не мав бажання працювати, дотримувався порядку відбування покарання, мав заохочення, навчався в Сучасній гуманітарній академії. Підтримував відносини із засудженими негативної спрямованості. Підтримував зв`язки з рідними шляхом листування, брав участь в житті загону, не прагнув до працевлаштування (аркуш особової справи 57 т. 2).

Згідно характеристики, затвердженої начальником Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», станом на 17.03.2017 року (аркуш особової справи 205 т.2), засуджений ОСОБА_5 , на профілактичному обліку не перебуває, охайний зовні та в побуті, порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не має. До суспільно корисної праці не залучався. У програмах ДВВ участі не приймає, до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних навичок потягу не проявляє, участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними.

Як вбачається із матеріалів клопотання, а саме зазначено в довідці про виконання норм виробітку (а.с. 21), засуджений в період з 03.03.2017 року по 30.04.2018 року не працював, згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 11.06.2018 року (а.с. 18) ОСОБА_5 хворіє на бронхіальну астму змішаного ґенезу, персистуючий перебіг легкого ступеня, має хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст., за час відбування покарання за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.
Даних про виконання робіт по благоустрою, на які посилаються представники колонії в характеристиці від 08.06.2018 року, в матеріалах особової справи засудженого немає. Навпаки, згідно даних характеристики від 25.04.2017 року та від 04.07.2017 року (аркуш особової справи засудженого 234, 250-251 т.2), які погоджувались тим же заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_6 , слідує, що ОСОБА_5 не виявляє бажання працювати на виробництві колонії із власних переконань. На виховні заходи стосовно працевлаштування не реагує. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, ухиляється від їх виконання, характеризується негативно.
Отже, вказаним спростовуються пояснення представника установи ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 про виконання ним робіт по благоустрою установи з моменту прибуття в колонію.
В щоденнику індивідуальної роботи із засудженим значиться, що згідно оцінки ступеню виправлення засудженого станом на 17.03.2017 року відношення ОСОБА_5 до праці задовільне, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає; станом на 10.03.2018 року значиться про те, що приймає рішення в майбутньому приймати участь в програмах ДВВ. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечував засуджений участі в програмах ДВВ він так і не приймає, навчатись та отримувати спеціальність також не бажає.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуваючи покарання у виді позбавленні волі в Російській Федерації наміру працювати не проявляв, від робіт по благоустрою ухилявся, допустив 11 порушень режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку, мав лише 3 заохочення. Відбуваючи покарання в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», в навчальному центрі, де можливо здобути освіту по чотирьох спеціальностях не навчається, набути професійних навичок бажання не проявляє, участі у програмах диференційованого виховного впливу, в самодіяльних організаціях, в житті ради колективу засуджених не приймає, має 2 заохочення.
Наявність у ОСОБА_5 заохочень за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки та правил внутрішнього розпорядку колонії та погашення на момент звернення до суду застосованих до нього стягнень, судом до уваги не приймаються, позаяк висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе вирішення питання про заміну для засудженого невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, висновок суду повинен ґрунтуватися і на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому. Так, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, за вироком суду вину у його вчиненні визнав частково.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення, чого в даному випадку не відбулося.
Таким чином, засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, а тому суд дійшов висновку, що у клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід відмовити.
Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
ухвалив:
У задоволенні клопотання начальника Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» та спостережної комісії при Шепетівській районній держадміністрації про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1