Провадження № 11-сс/792/316/18
Справа № 686/2860/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ухвала слідчого судді Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 000640 від 01.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

6 лютого 2018 року ОСОБА_7 звернулася до суду з скаргою, в якій просила скасувати постанову старшого слідчого ВР ДТП СУ УМВС України у Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_8 від 15.08.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000640, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В її обґрунтування зазначила, що орган досудового розслідування систематично, протягом вже близько семи років допускає одну і ту саму помилку неправильно визначає момент виникнення небезпеки для руху у водія ОСОБА_9 , ігноруючи при цьому, що це вже було підставою для скасування попередніх рішень про закриття кримінального провадження.

Зокрема, слідчим не усунуті недоліки досудового розслідування, про які було зазначено в ухвалі Хмельницького міськрайонного суду про скасування постанови слідчого від 3 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження, а саме: не надано належної оцінки діям водія в заданій дорожній ситуації, його поясненням та поясненням експерта ОСОБА_10 щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП та іншим доказам.

Натомість, слідчий в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтував який з двох варіантів відповідей експерта він прийняв до уваги, виносячи рішення про закриття кримінального провадження, а з яким не погодився і не мотивував чому саме не погодився, а також не дав належної оцінки у повному обсязі на предмет повноти, всебічності, наукової обґрунтованості та відповідності висновку експертизи іншим матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення експертиз момент виникнення небезпеки для руху, як правило, має зазначатись у документі про призначення експертизи. Якщо він не зазначений, то експерти, виходячи з аналізу дорожньої обстановки, може визначити його за даними, що містяться в матеріалах справи. Коли експерт вважає, що небезпека для руху виникла не в той момент, який зазначено в документі про призначення експертизи, у висновку він має вказати мотиви незгоди з позицією органу, який призначив експертизу і дати відповідні варіанти роз`яснення постановленого питання.

Так, слідчий у постанові про призначення судової автотехнічної експертизи повинен був однозначно на підставі здобутих в ході проведення досудового розслідування доказів, зазначити момент виникнення небезпеки для руху. Він же зазначив у постанові декілька моментів виникнення небезпеки для руху, задавши експерту різні вихідні дані щодо вказаного моменту. Натомість, це є основною обставиною, яка підлягає встановленню в рамках даного кримінального провадження.

За Правилами дорожнього руху України небезпека для руху виникає тоді, коли для водія з`являється об`єктивна можливість виявити, що дії іншого учасника дорожнього руху, який наближається до смуги руху його транспортного засобі чи перетинає її, не відповідають вимогам Правил, і ці невідповідності, за умови їх збереження, загрожують безпеці руху. З урахуванням транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки, проїзд автомобіля на незначній відстані від пішохода (навіть якщо останній порушує Правила), з урахуванням того, що автомобіль має перевагу в русі, створює небезпеку для пішохода.

З метою встановлення об`єктивної можливості бачити дорожню обстановку з місця водія з ОСОБА_9 органом досудового розслідування було проведено 27 жовтня 2011 року відтворення обстановки та обставин події з його участю. В ході проведення даної слідчої дії встановлено, що він вперше побачив пішохода в світлі фар автомобіля на відстані 81,2 м., який знаходився навпроти АЗС «Укр-Петроль» на зустрічній смузі руху, на відстані біля 1 м. до розподільчої смуги.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що пішохода ОСОБА_11 , як рухомий об`єкт, який наближається до смуги руху транспортного засобу, водій ОСОБА_9 вперше помітив на відстані 81,2 м. до передньої частини його автомобіля, а пішохід ОСОБА_11 при цьому знаходився на відстані 1 м. до розподільчої смуги, на зустрічній смузі руху, рухаючись при цьому в напрямку смуги руху його автомобіля. Тобто, встановлено, що водій вперше помітив пішохода на відстані 81,2 м., коли останній, переходячи дорогу поза пішохідним переходом, знаходячись на відстані 1 м. до розподільчої смуги руху, наближався до смуги руху керованого ним транспортного засобу.

Окрім того, встановлено, що фактично пішохід ОСОБА_11 переходив ділянку дороги у забороненому місці, чим порушив п.п.2 «г» п. 4.14. Правил.

Разом з тим, таке порушення Правил пішоходом і містило для водія елемент загрози безпеці дорожнього руху, що останній повинен був врахувати та зреагувати відповідно до п.12.3. Правил, а саме: він повинен був негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чого ним зроблено не було.

Натомість, порушення пішоходом ОСОБА_11 Правил не є підставою для закриття кримінального провадження щодо водія ОСОБА_9 . Так, останній, продовживши рух, не змінивши його параметрів, після того як вперше на відстані 81.2 м. побачив пішохода ОСОБА_11 , який наближався до його смуги руху, сам створив собі небезпеку, і його дії не відповідали вимогам п.п. 12.3., 13.1. Правил, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з ДТП, що і підтвердив, за даних заданих слідчим параметрів, експерт-автотехнік.

Водій ОСОБА_9 виявив небезпеку для руху заздалегідь до зупинки ОСОБА_11 посеред дороги, а тому він зобов`язаний був зменшити швидкість в момент, коли вперше побачив пішохода ОСОБА_11 , що дало б змогу уникнути ДТП. Проте, водій не застосував в цей момент екстреного гальмування, про що свідчать його показання у якості свідка та відсутність будь-яких слідів гальмування на місці пригоди.

Тобто, небезпека для руху у водія в даній дорожній обстановці з`явилась в момент виявлення ним на проїзній частині пішохода, а не в момент відновлення ним свого руху після зупинки.

У зв`язку з цим, вихідні дані для експерта в частині виникнення небезпеки для водія надані слідчим невірно, натомість, на її думку, в діях водія ОСОБА_9 наявні порушення ПДР України, а саме: пп. 1.5., 12.3.

Експертом та слідчим залишено поза увагою те, що пішохід, який перетинає проїзну частину дороги і небезпечно наближається до смуги руху транспортного засобу, створює небезпеку для водія зазначеного транспортного засобу. В цьому випадку Правила приписують водієві зменшити швидкість або зупинитися (застосувати гальмування).

Вважає, що оскільки водієм ОСОБА_9 надавались показання, які мають між собою розбіжності, то останній бажає ухилитись від кримінальної відповідальності. Натомість, він, порушивши п.12.3. ПДР, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на те, що вони не настануть, що вказує на наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

На її думку, в даному кримінальному провадженні слід призначити повторну судову автотехнічну експертизу та однозначно визначити момент виникнення небезпеки для руху водієві момент першого виявлення ним потерпілого на проїжджій частині на відстані 81,2 м. до передньої частини його автомобіля.

За таких обставин вважає, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним та безпідставним, а отже підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчої судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні її скарги на постанову слідчого ОСОБА_8 від 15 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження.

Своє рішення слідча-суддя мотивувала тим, що згідно наявних в матеріалах кримінального провадження висновків автотехнічних експертиз водій ОСОБА_9 рухався в межах допустимої швидкості руху та не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 , шляхом застосування екстренного гальмування керованого ним автомобіля з зупинкою транспортного засобу до місця наїзду на пішохода. По справі зібрано усі можливі докази, проведено необхідні слідчі дії. Отже, слідчим прийнято законне рішення.

З таким рішенням ОСОБА_7 не погодилась та подала апеляційну скаргу, у якій просила вищевказану ухвалу слідчої судді скасувати та постановити нову, якою постанову слідчого від 15 серпня 2017 року про закриття кримінального провадження скасувати.

Вважає, що слідчим суддею належним чином не враховано та не дано оцінку тому, що розслідування по даній справі проведено поверхнево та однобічно, не з`ясовано усіх обставин справи. Зокрема, якщо слідчим закрито кримінальне провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя, серед іншого, має звернути увагу на правомірність підстави такого закриття та відповідність фактичним обставинам справи.

Окрім того, на її думку, висновки слідчого судді про законність постанови про закриття кримінального провадження не є належним чином вмотивованими.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст. 9, 283, 284 КПК України).

Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася із повідомленням про кримінальне правопорушення та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність приводів та підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.

Проте, у даному кримінальному провадження ці вимоги закону як слідчим в ОВС СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_12 , так і слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду не виконані, а тому їх рішення, відповідно, постанова про закриття кримінального провадження та ухвала про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 про скасування цієї постанови слідчого не можуть залишатися чинними і підлягають скасуванню.

Встановлено, що 1 серпня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України про те, що 30.11.2010 року близько 18 год. 50 хв. на 2 км. автодороги «Західний під`їзд до м. Хмельницького» навпроти АЗС «Укр Петроль» водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Саманд ЛХ» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Хмельницького, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину дороги зліва на право. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_11 загинув. (а.с.149).

10 грудня 2010 року старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_13 було винесено постанову, якою відмовлено в порушенні кримінальної справи по даному факту (а.с.5).

4 березня 2011 року постановою Хмельницького міськрайонного суду вказану постанову скасовано. При цьому, суддею звернуто на увагу слідчого на те, що ним проігноровано п.12.2 Правил дорожнього руху України, згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Перевірка з приводу на скільки вірно в розумінні вказаного пункту правил ОСОБА_9 в даній дорожній обстановці обрано швидкість руху в 90 км/год. не проведена. Не перевірено і твердження водія ОСОБА_9 щодо вказаної ним швидкості руху автомобілем і взагалі спроможності з технічної точки його показань, адже він керував автомобілем в темну пору доби, в якому було ввімкнене ближнє світло фар і як він стверджує, бачив як пішохід ОСОБА_14 перетинав проїзну частину дороги в напрямку від АЗС до його смуги руху в темпі спокійної ходи, на роздільній лінії зупинився, а потім, коли до його автомобіля залишилось 25-30 м., почав різко перебігати дорогу (а.с.53).

Тому, слід було експериментальним шляхом перевірити яку відстань, рухаючись зі швидкістю 90 км/год. подолав водій ОСОБА_9 за той час як пішохід ОСОБА_11 перетнув проїзну частину дороги (від АЗС до місця зіткнення); від роздільної смуги руху до місця зіткнення; та встановити коли водій міг побачити пішохода, що перетинав проїзну частину дороги і коли в нього виникла небезпека для руху.

Крім того, необхідно було експериментальним шляхом з залученням спеціалістів визначити допустиму в розумінні п.12.2 ПДР України швидкість руху автомобіля в даній дорожній обстановці, чи не допустив перевищення цієї швидкості руху водій ОСОБА_9 , обравши швидкість руху свого автомобіля в 90 км/год.; чи мав водій ОСОБА_9 при швидкості руху його автомобіля в 90 км/год. технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб у межах видимості дороги; чи мав технічну можливість водій ОСОБА_9 при допустимій в даній дорожній обстановці швидкості руху запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Під час продовження досудового розслідування по вказаній справі проведені слідчі дії та висновок спеціаліста від 25.05.2011 року за № 55 А не дали відповіді на вказані питання.

Тому, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 29 серпня 2011 року постанову старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області Гонтара від 25 травня 2011 року було скасовано (а.п.74).

Однак, невиконавши дві попередні постанови суду, 21.11.2011 року старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_15 винесено постанову про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України.

19 березня 2012 року постановою Хмельницького міськрайонного суду вказане рішення слідчого було скасоване, справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства. При цьому суддя в ній зазначив, що слідчим так і не встановлено яку відстань, рухаючись зі швидкістю 90 км/год. подолав водій ОСОБА_9 за той час, як пішохід ОСОБА_11 перетнув проїзну частину дороги (від АЗС до місця зіткнення). Крім того, при встановленні та формулюванні вихідних даних слідчим не враховано викладене в п.1.10. «Загальних положень» ПДР України значення термінів, наведених у них, зокрема: «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. А відтак, не перевірено експериментальним шляхом та не дана правова оцінка відповідності дій водія ОСОБА_9 ПДР України відразу ж після виявлення ним на розподільчій смузі пішохода ОСОБА_11 , який наближався в темпі швидкої ходи зі сторони АЗС до смуги руху автомобіля ОСОБА_9 .

Вказано, що слідчим не встановлено, в зоні дії яких дорожніх знаків сталась дорожньо-транспортна пригода. Натомість, у вихідних даних зазначено лише про відсутність знаків обмеження швидкості та меж населеного пункту (а.а.126,137).

15 листопада 2012 року вказану кримінальну справу знову було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України (а.с. 143).

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2013 року зазначену постанову слідчого скасовано. Справу направлено прокурору Хмельницького району для відновлення слідства. Підставами для скасування постанови стали ті ж, які зазначені у постанові суду від 19 березня 2012 року (а.с. 146, 147).

20 жовтня 2013 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ст. 284 КПК України (а.п. 171, 172).

1 квітня 2014 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду зазначена постанова слідчого була скасована фактично з тих же підстав, що й попередня постанова слідчого (а.п.176).

Під час досудового провадження 8 вересня 2014 року була проведена автотехнічна експертиза (а.п. 215-224).

Відповідно до висновків вказаної експертизи в заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог пп.12.2., 12.3, 13.1 ПДР України і не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода та до лінії руху останнього, з моменту виникнення його водію небезпеки для руху вказаного у вихідних даних. Разом з тим, у п. 8 резолютивної частини висновку міститься посилання на те, що в наданих матеріалах провадження існують суттєві розбіжності з приводу обставин даної пригоди, а тому відповідь на вказане питання дати не може (Чи знаходились дії ОСОБА_9 з технічної точки зору в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням події ДТП?) (а.с. 215-224).

10 вересня 2014 року дане кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.п.225-229).

7 жовтня 2014 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду зазначена постанова слідчого була скасована та направлена прокурору для організації досудового розслідування. Суддя зазначив, що як вбачається з постанови слідчого, під час досудового розслідування останній неправильно та необґрунтовано прийшов до висновку, що момент виникнення небезпеки для руху водію у даному випадку не може прийматись в момент появи пішохода в полі зору водія, який в цей момент знаходився згідно позиції досудового розслідування за межами смуги руху автомобіля, та за межами напрямку руху автомобіля і розділювальної смуги руху, що поділяє протилежні напрямки руху, оскільки пішохід, відповідно до пояснень водія та постанови, в процесі свого руху не подав будь-яких зовнішніх ознак сп`яніння, що спростовується даними висновку експертизи також. Крім того, не дано належної оцінки висновкам автотехнічних експертиз в їх сукупності.

Після проведення 19 грудня 2014 року судово-медичної експертизи, відповідно до висновків якої зазвичай у людини, перебуваючої у стані алкогольного сп`яніння, в крові якої виявлено алкоголь в концентрації 2,97 проміле, подає зовнішні ознаки такого стану, помітні для навколишніх (хитка хода, порушення моторики, координації рухів, може падати, тощо), та допиту експерта і свідка, 3 травня 2015 року провадження у даній кримінальній справі було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 255 258).

27 серпня 2015 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду вказана постанова скасована (а.п. 263). Суддя зазначив, що слідством так і не усунуті недоліки, вказані у попередніх ухвалах суду, якими скасовані постанови слідчих про закриття кримінального провадження, не проведено аналіз зібраних доказів.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 27 липня 2016 року вказаний водієм ОСОБА_9 механізм зближення автомобіля та пішохода ОСОБА_11 або в частині параметрів руху автомобіля перед пригодою без гальмування зі швидкістю 70…90 км/год., або в частині вказаних ним параметрів руху пішохода ОСОБА_11 (рух пішохода на першій ділянці зупинки) в темпі швидкої ходи, зупинки на 1-2 с. та подальший рух на другій ділянці в темпі швидкого бігу, за умови прийнятих табличних даних Ленінградського НДЛСЕ, 1966 року в частині темпу руху пішохода чоловічої статті в стані алкогольного сп`яніння, з технічної точки зору, може вважатись неспроможним.

При цьому, відповідаючи на питання щодо технічної можливості водія уникнення наїзду, експерти надали за різних умов дві відповіді, які залежать від швидкості руху автомобіля (70 км/год. мав технічну можливість уникнути наїзду, 90 км/год. не мав технічної можливості уникнути наїзду).

Вважають, що не може являтись моментом виникнення небезпеки для руху момент, коли водій вперше помітив пішохода, що знаходився на відстані 81,2 м. від передньої частини автомобіля та на відстані 1 м. до розподільчої смуги на зустрічному напрямку руху, який в темпі швидкої ходи перетинав проїзну частину, наближаючись до смуги руху ОСОБА_9 , оскільки в заданий момент пішохід знаходився поза межами проїзної частини по напрямку руху автомобіля, а саме: на розділювальній смузі руху та не змушував водія будь-яким чином змінювати режим переміщення керованого ним транспортного засобу (а.п. 276-283).

Відповідно до даних протоколу допиту експерта ОСОБА_10 , який роз`яснив свій висновок автотехнічної експертизи від 08.09.2014 року, останній підтвердив, що існують розбіжності з приводи обставин даної пригоди та вказав, що вирішення питань про безпосередню причину ДТП передбачає аналіз та оцінку всіх доказів, включаючи висновки проведеної експертизи (а.п.284-287).

Натомість, неусунувши вказані розбіжності та протиріччя у висновках експертиз, 3 жовтня 2016 року дане кримінальне провадження знову було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 288-292).

31 травня 2017 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду з підстав таких розбіжностей в обставинах справи та відсутністю аналізу всіх зібраних доказів вищевказана постанова слідчого була скасована (а.п. 295, 296).

Винісши 14 серпня 2017 року постанову про оцінку доказів у кримінальному провадженні, та зазначивши, що висновки експертиз є належними, допустити та достовірними, а в своїй сукупності достатніми для прийняття процесуального рішення, 15 серпня 2017 року слідчий ОСОБА_16 закрив кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.297-309).

7 травня 2018 року така постанова слідчого визнана фактично законною, ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги на неї.

Однак, зазначена постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки в ній не надано відповіді на поставлені питання в постановах та ухвалах суду під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Закриваючи кримінальне провадження № 0000640 за вказаною вище підставою, як слідчий, так і слідчий суддя не звернули уваги на те, що відповідно до роз`яснень, викладених у третьому абзаці п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з подальшими змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», закриття кримінального провадження на цій підставі у зв`язку з відсутністю в діянні особи складу кримінального правопорушення, може мати місце тоді, коли під час досудового розслідування встановлено, що діяння, яке ставиться у вину особі, вчинено нею, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; особа не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; особа не досягла віку, з якого може нести кримінальну відповідальність.

Натомість аналіз всіх зібраних по справі доказів, здійснений апеляційним судом, дає всі підстави вважати, що слідчим не звернуто уваги на вказівки експертів про те, що водій повинен був діяти відповідно до вимог п пп.12.2., 12.3, 13.1 ПДР, чого фактично не виконав. Окрім того, слідчим не усунуті протиріччя в показаннях водія щодо швидкості руху його автомобіля, швидкості руху пішохода (можливості переходу ним вказаного шляху в стані алкогольного сп`яніння за період (час), зазначений водієм, з того моменту, як він його побачив).

Окрім того, апеляційний суд не погоджується з моментом виникнення небезпеки для руху водія, оскільки незалежно від того, що пішохід не перебував на його смузі руху, коли він його вперше побачив, у подальшому він постійно перебував у його полі зору та, зважаючи на це, зобов`язаний був і міг бачити, що той, зупинившись на декілька хвилин на розподільчій смузі руху, продовжив переходити дорогу в напрямку руху його автомобіля, а отже створив йому небезпеку для подальшого руху.

Слідчим не спростовано доказів та фактів, наявних в матеріалах кримінального провадження, на підтвердження протилежного.

З огляду на викладене, оскаржені рішення як слідчого, так і слідчого судді не можуть залишатися чинними, підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню прокурору для провадження досудового розслідування.

Під час досудового розслідування слідчому слід звернути увагу на вказівки, надані у даній ухвалі та у всіх попередніх ухвалах слідчих суддів, які залишились виконаними неповністю.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 та постанову старшого слідчого ВР ДТП СУ УМВС України у Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_8 від 15.08.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000640, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити прокурору Хмельницької місцевої прокуратури для організації досудового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча : підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2