Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1487/18
ВИРОК
іменем України

28 серпня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у місті Коростені Житомирської області кримінальне провадження № 0000342 від 26.02.2018 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мелені Коростенського району Житомирської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , у вчинені злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в :

24 лютого 2018 року близько 16-ї години ОСОБА_4 , знаходячись у будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення документа та чужого майна, які належать ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу таємно викрав банківську картку № НОМЕР_1 публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", яка є офіційним документом ОСОБА_5 та знаходилася на столі під скатертиною в кімнаті № 2 вищевказаного будинку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 24 лютого 2018 року близько 21-ї години, з с. Майданівка Коростенського району Житомирської області, електропотягом сполученням "Святошино Коростень" прибув у м. Коростень Житомирської області, де в період часу з 22.06 години по 22.07 годину 24 лютого 2018 року, скориставшись банкоматом ПАТ КБ "ПриватБанк", який розташований в приміщенні залізничного вокзалу ст. Коростень по вул. Героїв Небесної Сотні, 18 у м. Коростені Житомирської області, шляхом вільного доступу, зняв 3100,00 гривень з банківської картки ОСОБА_5 , тобто таємно викрав гроші в сумі 3100,00 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні офіційного документа з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ст.357 ч.1 Кримінального кодексу України.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений за ст.185 ч.1 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю і на запитання пояснив суду, що все зазначене в обвинувальному акті відповідає дійсності. У скоєному щиро розкаюється та просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 , в поданій до суду заяві, просив провадження розглядати без його участі, а при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 просив суворо не карати. Зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.

Враховуючи, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, правильно розуміє суть обвинувачення, фактичні обставини провадження ніким не оспорюються, судом в порядку ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України визнано недоцільним дослідження письмових доказів і визначено дослідити тільки дані, що характеризують обвинуваченого, як особу.

На підставі ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_4 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особу.

Переконавшись у правильному розумінні сторонами змісту обставин кримінального правопорушення та добровільності їхньої позиції, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих діянь. Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні офіційного документа з корисливих мотивів, вірно кваліфіковано за ст.357 ч.1 Кримінального кодексу України, а також умисні дії, які виразилися у таємному викрадені чужого майна, теж вірно кваліфіковано за ст.185 ч.1 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, ступінь здійснення злочинних намірів та причини, внаслідок яких вчинено кримінальні правопорушення, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає, як щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Як особа ОСОБА_4 характеризується задовільно, не одружений, на утриманні осіб не має, не працює, не перебуває на обліку в лікаря - психіатра чи лікаря - нарколога, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано, частково добровільно повернув викрадене майно, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання ще можливе без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

В провадженні процесуальні витрати відсутні.

Питання стосовно речових доказів, суд вирішує в порядку положення ст.100 Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених за ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання:

за ст.185 ч. 1 Кримінального України - 1 (один) рік позбавлення волі;

за ст.357 ч. 1 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю в 1 (один) рік.

На підставі ст.76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази: - відеозаписи із камер спостереження приміщень вокзалу ст. Коростень, які зберігаються на оптичному диску DVD-R (які знаходяться при матеріалах кримінального провадження) залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів після його проголошення, а засудженою особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_1