Дата документу 01.11.2018 Справа № 335/9599/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9599/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/164/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_11 в якій також порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року, якою

частково задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 14.09.2018 року в ході обшуку автомобілю «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_8 .

Згідно з ухвалою, старший слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 звернулась до суду з клопотанням про арешт вилучене під час проведення обшуку 14.09.2018 року автомобілю «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору. Державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002461 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у кримінальному провадженні №0002461 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, 14.09.2018 року у період з 20-36 години до 00-15 години 15.09.2018 року проведено обшук автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташований на паркові біля торгівельного центру «АМСТОР» за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Східний, буд.75.

В ході проведення обшуку органом досудового розслідування було виявлено та вилучено речі, які на думку органу досудового розслідування мають істотне значення для проведення досудового розслідування, оскільки зберегли на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям п.2 ст.167 КПК України та у подальшому будуть використані в якості доказів обставин, які встановлюються у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчий суддя зазначив, що строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчим дотримано.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні. Слідчим доведено необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, скільки існують підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження. Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що вилучені під час обшуку автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_8 , а також обкладинка для документів (іконка), дисконтні карти у кількості 2 штук, не мають значення у даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим не доведено необхідність такого арешту, зокрема не доведено, що дане майно має значення для вирішення кримінального провадження та є речовим доказом по справі.

Таким чино, враховуючи викладене та враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 , просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині щодо арешту: автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , брелок з ключем від автомобіля «Toyota», брелок до автомобіля «Toyota», посвідчення на ім`я Бродського Євгена № НОМЕР_4 (Преса). В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала в частині накладення арешту на його майно, є незаконною і підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Слідчим суддею розглянуто клопотання без повідомлення та виклику його як власника майна. Клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею було повернуто 20.09.2018 року для усунення недоліків, однак, як вбачається зі змісту повторно поданого клопотання слідчим фактично не усунуто недоліки зазначені слідчим суддею. Слідчий суддя, розглянув клопотання в порушення вимог ст.ст. 170 та 173 КПК України. Ні в клопотанні слідчого, а так само і в ухвалі слідчого судді, не вказано ознак, яким чином автомобіль, яким користувався ОСОБА_8 , відповідають критеріям визначеним щодо речового доказу.

Стосовно поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначено, що 19.10.2018 року було отримано ухвалу від 24.09.2018 року. Тому вважає, що строк було пропущено з поважних причин, просить суд апеляційної інстанції його поновити.

Заслухавши доповідь судді; представника власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного і його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_11 , підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції, відповідно і рішення слідчого судді, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. Положенням ст.117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Оскаржуване рішення слідчого судді було винесено 24 вересня 2018 року. Розгляд клопотання відбувся за відсутності ОСОБА_11 . В матеріалах провадження відсутні відомості про сповіщення останнього про час і місце розгляду клопотання. Апелянт зазначає, що копію оскаржуваної ухвали ним було отримано 19.10.2018. Суд апеляційної скарги не в змозі встановити коли саме ОСОБА_11 була отримана ухвала слідчого судді. Враховуючи вказані обставини з метою дотримання базових засад правосуддя, колегія суддів вважає у цьому випадку, причини пропуску строку на апеляційне оскарження можна визнати поважними і тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті колегія зазначає наступне. Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Органом досудового розслідування, прокурором та слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону при вирішені питання про арешт майна, яке належить ОСОБА_11 .

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання випливало, що автомобілем «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , користувався ОСОБА_8 , який є підозрюваним у кримінальному провадженні №0002461 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України. Окрім інших речей у вказаному автомобілі під час обшуку були також виявлені і вилучені брелок з ключем від автомобіля «Toyota», брелок до автомобіля «Toyota» і посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 (Преса).

Мета для накладення арешту на майно, з точки зору слідчого, була обумовлена необхідністю збереження речових доказів, а автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , брелок з ключем від цього автомобіля, брелок до цього автомобіля і посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 ( ОСОБА_14 ), відповідали критеріям ст.98 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку, що вказані доводи слідчого є обґрунтованими.

Колегія суддів в свою чергу, з цими доводами слідчого і висновками слідчого судді погодитись не може.

Згідно з ч.1 ст.171 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом за участю власника майна.

Першочергово слідчим не були надані документи, які підтверджують право власності на майно (зокрема автомобіль), яке належало арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Саме ця обставина була підставою повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків.

Зі змісту оновленого клопотання слідчого випливало, і при його розгляді фактично було встановлено, що вищевказане майно, є власністю ОСОБА_11 . Незважаючи на цю обставину, ОСОБА_11 , як власника майна, не було повідомлено про розгляд клопотання, чим його було позбавлено можливості реалізувати свої права.

Через вказані процесуальні порушення слідчим суддею не були з`ясовані усі обставини, які були необхідні для прийняття правильного рішення.

Доводи ОСОБА_11 , які зазначені в його апеляційній скарзі, на предмет безпідставності клопотання в частині посилань сторони обвинувачення про будь-яку причетність автомобіля, брелока з ключами від нього, брелока до автомобіля і посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 ( ОСОБА_14 ) до вказаного кримінального правопорушення колегія суддів вважає обґрунтованими. Ані слідчим у клопотанні, ані прокурором під час його розгляду, так саме як і під час апеляційного перегляду провадження, не було наведено доводів, фактів і доказів, які б давали суду підстави вважати, що вищевказане майно відповідало критеріям ст.98 КПК України.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_8 користувався автомобілем, не свідчить, що автомобіль, так саме як і ключі від нього, брелок і посвідчення на ім`я ОСОБА_13 , містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наявність постанови про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 21.09.2018, так саме не може свідчити про відповість автомобіля критеріям ст.98 КПК України, адже фактично вказана постанова винесена без належного обґрунтування.

Судове ж рішення не може ґрунтуватися на сумнівах, у цьому випадку усі сумніви мають трактуються на користь власника майна.

На переконання колегії суддів, причетність автомобіля, брелока з ключами від нього, брелока до автомобіля і посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 (Преса) до фактичних обставини кримінального правопорушення не підтверджується існуючими доказами, а зазначені слідчим обставини, на переконання колегії суддів, не давали підстави для накладення арешту на вказане майно. Слідчий і прокурор, не довели необхідність накладення такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , брелок з ключем від автомобіля «Toyota», брелок до автомобіля «Toyota», посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 (Преса) підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого в цій частині.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_11 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити цей строк.

Апеляційну скаргу власника майна на яке накладено арешт ОСОБА_11 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 про арешт майна, в частині щодо арешту: автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , брелок з ключем від автомобіля «Toyota», брелок до автомобіля «Toyota», посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 (Преса), скасувати.

Постановити нову ухвалу якою у задоволенні клопотання про арешт: автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , брелок з ключем від автомобіля «Toyota», брелок до автомобіля «Toyota», посвідчення на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 (Преса), відмовити.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4