Справа № 460/2342/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2018м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000118 від 01 жовтня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Мурманськ Російської Федерації, зареєстрованого за адерсою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
04.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, та прибув для проходження такої у військову частину польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, де наказом командира військової частини №10 від 04.09.2014 року був зарахований до списків особового складу і поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 1 навчальної роти 3 навчального батальйону військової частини за військово-обліковою спеціальністю 118 (механік-водій СУ-100).

Знаючи про особливий період несення та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 17.09.2014 року, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин та дозволу командира, самовільно залишив місце служби, а саме військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза межами її розташування по теперішній час, де проводить час на власний розсуд, тобто своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.

Крім цього, додатково пояснив, що покинув військову частину, оскільки у нього на той час не було рідних та близьких, переймався через стан власного будинку. Щиро кається та просить суворо не карати.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та визнання своєї вини, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину, внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби та сімейні обставини.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.

При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкції статті за якою притягується до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі.

Однак, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до вчиненого злочину, обставини, які склались у нього в сім"ї, те що він не переховувався, жодних дій, щоб уникнути відповідальності не проводив, слід прийти до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1