УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 000 66 від 25.02.2016,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 000 66 від 25.02.2016 за ч. 3 ст. 212 КК України щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Скарга обґрунтована тим, що 26.06.2018 вказаним органом досудового розслідування проведений обшук за адресою - АДРЕСА_1 , зокрема у робочому кабінеті генерального директора ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат», під час якого вилучені грошові кошти, що належать заявнику.

Враховуючи, що вилучені кошти відношення до діяльності ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат» не мають і є особистою власністю ОСОБА_3 , тобто до переліку майна, на відшукання та вилучення якого наданий прямий дозвіл в ухвалі слідчого судді, не входять, заявник вважав вказане майно тимчасово вилученим та просив зобов`язати слідчого повернути майно його власнику.

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий СУ ФР ОВПП ДФС, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду скарги, до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив.

Наведена обставина у силу з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей та предметів.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення такими повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим СУ ФР ОВПП ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 000 66 за фактом ухилення посадовими особами ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат» під час ввезення на митну територію України товарів від сплати податків та митних платежів на загальну суму 4 815 558,20 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 у цьому кримінальному провадженні наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем здійснення діяльності ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат» за адресою - Кіровоградська обл., Голованівський р-н, смт. Побузьке, вул. Промислова, б. 12.

Метою вказаної слідчої дії було відшукання та вилучення речей та документів, що мають значення для встановлення факту умисного ухилення посадовими особами вказаного товариства від сплати податків, зокрема, грошових коштів, отриманих внаслідок протиправної діяльності.

Згідно з протоколом обшуку від 26.06.2018 у результаті його проведення у кабінеті директора ОСОБА_6 виявлені та вилучені грошові кошти.

Таким чином, утримання органом досудового розслідування грошових коштів, вилучених у кабінеті ОСОБА_3 , є правомірним, якщо слідчий доведе, що такі кошти мають незаконне походження, тобто отримані власником внаслідок порушення з боку ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат» податкового законодавства.

Попри зазначене слідчий будь-яких доказів на спростування позиції власника майна та його представника не надав, отже відсутні підстави для висновку, що вилучені кошти отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто, що саме на їх вилучення наданий прямий дозвіл ухвалою слідчого судді про обшук.
Частиною 7 статті 236 КПК визначено, що тимчасово вилученим майном є речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про проведення обшуку, та які не відносяться до предметів, що вилучені законом з обігу.

Так, у силу ч. 1 ст.169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, зокрема, у випадку, передбаченому ч.5 ст.171 КПК, якою на слідчого покладений обов`язок упродовж 48 годин з моменту тимчасового вилучення звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на відповідне майно.

Як вище зазначено, під контроль слідчого грошові кошти заявника перейшли у результаті проведеного обшуку. Арешт на них не накладений, оскільки слідчим не надано слідчому судді відповідної ухвали.

У той же час, як вбачається зі скарги, за станом на день вирішення скарги 19.07.2018, органом досудового розслідування вилучені кошти власнику не повернуті.

Слідчий, не прибувши у судове засідання з розгляду скарги та не навівши доводів щодо доказового значення вилучених речей, не спростував наведений вище висновок.

Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість скарги, що є підставою для її задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 22, 169, 171, 173, 303, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУ ФР ОВПП ДФС, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 000 66 від 25.02.2016, повернути ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15 300 доларів США, 2 000 євро, і 4 350 російських рублів, вилучені 26.06.2018 під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1