Постанова
Іменем України

25 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 750/5300/16-к
провадження № 51-3166 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001039, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі; 2) вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; 3) вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено свій, яким визначено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за незаконний збут 03 лютого 2016 року о 13.30 год. на території гіпермаркету на вул. Кільцевій у м. Чернігові особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, масою 0, 0031 г в перерахунку на суху речовину за 50 грн. ОСОБА_8 та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, масою 0, 0014 г за 50 грн. ОСОБА_9 , який ОСОБА_6 знайшов раніше, перебуваючи на території парку на вул. Пухова в м. Чернігові та незаконно зберігав. Після цього, в ході проведення огляду місця події, працівниками правоохоронного органу було виявлено та вилучено у ОСОБА_6 особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0, 062 г в перерахунку на суху речовину.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах, які є аналогічними за своїм змістом та вимогами, засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять змінити вирок апеляційного суду, пом`якшивши призначене ОСОБА_6 покарання. Вважають, що з огляду на наявні в справі дані про особу останнього, сімейний стан та стан здоров`я, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері, яка є інвалідом другої групи, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, у суду є достатньо підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як це зробив суд першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважала за необхідне касаційні скарги сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 та приймаючи рішення про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Як убачається з вироку районного суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий, дані про особу винного, який в минулому неодноразово засуджувався, проте до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризувався за місцем роботи та проживання, його вік, сімейний стан та здоров`я, щире каяття, перебування на утриманні малолітньої дитини, наявність матері, яка є інвалідом другої групи та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Взявши до уваги все зазначене, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого з призначенням покарання, нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд констатував, що приймаючи рішення про застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, місцевий суд не визнав жодну з обставин, які врахував при призначенні покарання такою, що пом`якшує покарання, а саме рішення про застосування ст. 69 КК України, належним чином не обґрунтував.
При цьому, апеляційний суд також вказав, що ОСОБА_6 вчиняв злочин з корисливих мотивів та збував саме особливо небезпечний наркотичний засіб, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційних скаргах засудженого та захисника про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, які до того ж були вже враховані судом при обранні виду та розміру передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України заходу примусу, колегія суддів вважає непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог засудженого і захисника немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3