печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Старокостянтинівського р-ну Хмельницької обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , майора, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання «майор», обіймаючи посаду начальника зв`язку штабу бригадної артилерійської групи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 08.07.2015 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 18.08.2015 року, розуміючи можливість невиконання своїх службових обов`язків, він за власною ініціативою звернувся до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та був поміщений на стаціонарне лікування.

16.09.2015 року ОСОБА_5 було виписано з указаного лікувального закладу для повернення до військової частини, однак 17.09.2015 року він, продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи з тих же мотивів та метою, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до розташування військової частини не прибув та залишився за місцем свого фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 27.02.2017 року, розуміючи можливість невиконання своїх службових обов`язків, він за власною ініціативою знову звернувся до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та був поміщений на стаціонарне лікування.

01.03.2017 року ОСОБА_5 було виписано з указаного лікувального закладу для повернення до військової частини, однак 02.03.2017 року він продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи з тих же мотивів та з тією ж метою, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до розташування військової частини не прибув та залишився за місцем свого фактичного проживання у м. Києві, доки 15.03.2018 року о 13 год. 05 хв. ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, не прибув до військової прокуратури Київського гарнізону (розташовується за адресою: м. Київ, вул. П. Болбочана, 8а), заявив про себе та написав заяву щодо вчинення ним кримінального правопорушення.

Таким чином, майор ОСОБА_5 був незаконно відсутнім у військовій частині НОМЕР_1 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , з 08.07.2015 року по 17.08.2015 року включно, з 17.09.2015 року по 26.02.2017 року включно та з 02.03.2017 року по 14.03.2018 року включно.

Дії ОСОБА_5 , які виразились у нез`явленні вчасно без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

29.03.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України, підозрюваний ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України, у виді 4 років позбавлення волі та, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, та покласти на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував.

Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, від якого потерпілих немає.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати та речові докази по даній справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 29.03.2018 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 про визнання винуватості.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обраховувати з 08.06.2018 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва, через Печерський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1