Справа № 203/1165/17
Провадження № 1-кп/0203/93/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4

представника неповнолітнього потерпілого- ОСОБА_5

захисників обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 14.01.2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 15.08.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого: 15.08.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,

в с т а н о в и в:

В період часу з 12.01.2017 р. по 13.01.2017 р. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 перебуваючи у номері 69 готелю «Динамо», розташованого за адресою: м. Дніпро, вулиця Щорса, буд. 8, маючи заздалегідь виниклий умисел спрямований на заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання шляхом нанесення побоїв з метою примушення неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , вчинити дії, що суперечать його волі вступили в попередню змову спрямовану на реалізацію вказаного умислу.

В подальшому того ж часу із період з 12.01.2017р. по 13.01.2017р. з метою реалізації злочинної змови ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 , почали вчиняти насильницькі дії, які виразились у тривалому, систематичному здушуванні шиї неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 за допомогою кабелю, одягали на голову пакет для сміття та здушували дихальні шляхи, тим самим придушували можливість потерпілого до супротиву і спричиняли фізичний біль, періодично наносили удари в область живота та тулубу, змушуючи Білого ICI. цілувати їм ноги, принижуючи його честь та гідність. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заподіяли ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота та множинних синців, забій спини.

ОСОБА_8 , 12.01.2017 року приблизно 18 години 30 хвилин, знаходячись в приміщені кафе «Бистро», яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, 1, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, діючи відкрито, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії очевидні для потерпілого ОСОБА_4 , шляхом ривка вихопив з правої кришені куртки, яка була вдягнена на потерпілого ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Nokia 101» імеі НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 350 гривень 00 копійок, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В судовому засіданні ОСОБА_9 вину за ч.2 ст.127 КК України визнав у повному обсязі, за ч.2 ст.146 КК України вину не визнав та суду пояснив, що 12.01.2017 року зустрівся в м. Новомосковську з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 .. Вони замовили таксі та поїхали до м.Дніпро. Після чого, вони зняли номер в готелі «Динамо». ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пішли до магазину за спиртними напоями, а ОСОБА_12 та ОСОБА_4 залишились в номері, вони зачинили їх на ключ. Коли вони повернулись до готелю, почали розпивати спиртні напої, після чого ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_9 , на що він також відповів ударом. ОСОБА_8 натягнув на голову ОСОБА_4 пакет та вони утримували приблизно 1 хвилину, під час цього наносили йому удари у живіт. Потерпілий також наносив удари у відповідь. Після цього ще душив його кабелем від тюнера, який знаходився у номері готелю. Потерпілий не чинив опір та не хотів піти з номеру. Потім вони продовжили усі разом розпивати спиртні напої. Весь час вони знаходилися в номері готелю, двері були зачинені. Наступного ранку, приблизно о 12:00 годині, коли всі прокинулись, пішли до ресторану, де продовжили розпивати спиртні напої. ОСОБА_9 з ОСОБА_8 не домовлялись потерпілому наносити удари, душити його.

ОСОБА_8 в судовому засіданні вину за ч.2 ст.127 КК України визнав частково, за ч.2 ст.146 та ч.2 ст.186 КК України не визнав та суду пояснив, що 12.01.2017 року, він зустрівся з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та домовились їхати у м.Дніпро. Він попросив у ОСОБА_4 мобільний телефон, щоб викликати таксі. ОСОБА_4 добровільно передав йому телефон, який потім весь час знаходився у ОСОБА_8 .. Коли вони всі разом приїхали до м.Дніпро, зняли номер в готелі «Динамо». ОСОБА_8 з ОСОБА_9 залишивши у номері ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , пішли до магазину та зачинили їх в номері. Коли вони повернулись з магазину, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_13 прийняти ванну, оскільки від нього був неприємний запах. ОСОБА_4 попросив допомогти йому ввімкнути воду, ОСОБА_8 допоміг йому,однак, переплутав крани з холодною та гарячою водою, на голову ОСОБА_4 пішла гаряча вода, яку ОСОБА_14 відразу вимкнув. Після цього вони почали розпивати спиртні напої, у період з 00:00 годин до 03:00 годин. В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 виник конфлікт, під час якого вони почали бити один одного. ОСОБА_9 натягнув на голову ОСОБА_4 пакет та душив його приблизно одну хвилину, а також застосував до нього шнурок від тюнера телевізора. ОСОБА_8 також наніс удар потерпілому, щоб той заспокоївся. Потерпілий не кричав про допомогу, не просив, щоб вони його відпустили. Він мав можливість вийти з номеру, бо бачив де знаходився ключ. Наступного ранку, коли всі прокинулись, вони пішли з готелю до кафе, де продовжили розпивати спиртні напої. ОСОБА_8 не домовлявся з ОСОБА_9 знущатися над потерпілим. Кається в тому, що наносив удари потерпілому.

Допитаний потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 12.01.2017 року знаходився на вул. Поштова, йшов до товариша додому, однак, останнього вдома не було. По дорозі зустрів обвинуваченого ОСОБА_9 , який запропонував заробити 300 грн. Вони вдвох прибули до двору ОСОБА_9 , де останній не зміг відчинити двері, тому потрапив додому через вікно. ОСОБА_9 витягнув телевізор через вікно та передав йому. Вказаний телевізор перенесли до помешкання ОСОБА_8 , де його сховали. Після чого втрьох приїхали до вокзалу в м. Дніпрі, де зайшли до кафе, ОСОБА_15 купував спиртні напої. Обвинувачені йому змішували горілку з пивом. В якийсь момент ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вийшли на вулицю, а він залишався в кафе. Після повернення ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до кафе, останні запропонували підшукати житло, де можливо було зупинитися на ніч. Після чого вони втрьох вийшли на вулиці та він збирався піти, однак, ОСОБА_15 його затримав та не пускав та наказав очікувати. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підійшли до таксиста, останній підказав, де є готель. Прибувши до готелю «Динамо», зняли номер. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишили його в номері та ходили до магазину придбати пиво та горілки. Він увесь час знаходився в номері, замкнутий. Знаходячись в номері, обвинувачені висловлювали погрози, в разі якщо він буде погано наливати, отримає від них по спині USB-шнуром, який дістав з пакета ОСОБА_18 . Потім ОСОБА_15 взяв його за руку та він впав на підлогу, після чого ОСОБА_15 наніс йому удари по спині. Потім знаходячись у ванні обвинувачені облили його голову гарячою водою, ОСОБА_19 одягав сміттєвий пакет на голову, душили, затягували шнур на шиї, у нього перехоплювало дихання. При цьому шнуром били по тілу, на одежу висипали лушпиння від риби. Ударів по спині було близько 20 ударів, спочатку ОСОБА_15 наносив удари, потім ОСОБА_19 почав наносити удари USB-шнуром. Під час нанесення ударів ОСОБА_15 наказував цілувати руку йому та ОСОБА_20 .. ОСОБА_21 підштовхували його при цьому та забороняла йому кричати в готелі. Коли він закричав, ОСОБА_21 нанесла йому два удари по обличчю. При нанесенні ударів ОСОБА_17 сказав, що він начебто раніше чимось його образив. На допомогу потерпілий не кликав. Обвинувачені змушували його вживати алкогольної напої. Це продовжувалося до 00 год. 00 хв. Потім усі полягали спати. Вночі не спав, виходив на балкон. Вранці, близько 07 год. коли усі прокинулися, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 знов почали наносити удари шнуром по спині, від ударів боліла спина, з кімнати не випускали. Коли обвинувачені вийшли до іншої кімнати, він відчинив двері та сховався в коридорі готелю за квітник. Вихід з готелю не знайшов. Про побиття, він в готелі повідомив прибиральниці, з останньою зайшов до кімнати, вона допомогла збирати його речі. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 його відшукали та наказали збиратися. При собі мав мобільний телефон «Нокіа», але здійснити з нього телефонний дзвінок не мав змоги, оскільки раніше, під час знаходження в кафе обвинувачені забрали вказаний телефон, та на прохання повернути, обвинувачені відповіли, що телефону не має. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 забрали телефон, та мали намір здати в ломбард. Свій мобільний телефон побачив в готелі, однак, сім-карту вставили іншу, та хотіли, щоб його викупили. Чи телефонували з приводу викупу комусь, він не пам`ятає. При цьому була присутня ОСОБА_21 , прізвище невідоме. Прохав обвинувачених, щоб вони повернули телефон, який йому належить. До цих подій з ОСОБА_16 був знайомий, мав нормальні відносини.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з раніше знайомими ОСОБА_16 та ОСОБА_22 мала стосунки, потерпілого бачила лише 2 рази. 13.01.2017 року зустрілася з обвинуваченим та потерпілим і направилися до ОСОБА_17 додому, із собою взяли телевізор. Потім ОСОБА_16 з мобільного телефону потерпілого викликав таксі, та вони разом на таксі приїхали до м. Дніпро, де заклали у ломбард вказаний телевізор. В проміжок часу о 20 год. -21 год. 00 хв. вони разом зайшли до кафе, адреса місцезнаходження кафе їй невідоме, потерпілий ОСОБА_23 просив обвинувачених придбати алкогольні напої. Спочатку обвинувачені відмовили потерпілому, потім придбали алкогольні напої пиво та горілку та вжили їх. Вона перебувала поряд із ними. Конфлікту між обвинуваченим та потерпілим не було. Потім разом на таксі приїхали до готелю, де продовжували вживати спиртні напої. В якийсь момент ОСОБА_16 та ОСОБА_17 почали спреричатися із потерпілим, але з яких причин, вона не зрозуміла, потерпілий почав кричати, перебуваючи в стані вагітності, вона вийшла. Коли повернулася, всі заспокоїлися. Через деякий час, вночі бл. 01 год. 00 хв. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вийшли до магазину. Вона залишилася з потерпілим, він безпричинно почав одягатися та душити себе шарфом, при цьому висловлювався, що не хоче більше жити. Через 30 хв. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повернулися до номеру в готелі та продовжили розпиття спиртних напоїв, потерпілий був із ними. Потім ОСОБА_23 почав на ОСОБА_24 підіймати руку, ОСОБА_25 почав захищатися, наніс удар потерпілому по обличчю, а потерпілий наніс удар по животу ОСОБА_25 . Білий наніс 2 удари ОСОБА_25 , ОСОБА_25 потерпілому наніс один удар. Близько 02 год. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пішли відпочивати в іншу кімнату, а ОСОБА_23 залишився в кімнаті, де напередодні відбувся конфлікт. Вона пішла відпочивати до ОСОБА_25 . Вранці висилилися з готелю та пішли до ресторану, придбали їжу. Потерпілий весь час від них віддалявся, вони його постійно шукали. Увечері потерпілий зайшов до магазину «Варус», де йому стало погано, їх поряд не було. Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила, що під час допиту в ході досудового розслідування та під час проведення слідчого експерименту на неї здійснювався психологічний тиск зі сторони слідчої та співробітників поліції, а саме останні висловлювали в її бік погрози та образи. Під час її допиту слідча писала покази не ті, які вона надавала, а ті які були потрібні слідчий, перед слідчим експериментом надавала вказівку говорити так, як записано в показаннях. Під час затримання, в її присутності два чоловіка в цивільному одязі наносили удари ногами та руками обвинуваченим ОСОБА_8 (в живіт 3 удари) та ОСОБА_27 (в живіт і спину 3-4 удари). Після чого обвинувачених забрали, а її відпустили додому. Назвати прізвище та імена осіб, що застосовували до неї та обвинувачених недозволені методи не може.

Винність ОСОБА_8 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127 та ч.2 ст.186 КК України, та винність ОСОБА_9 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України підтверджується також письмовими доказами:

?протоколом прийняття заяви про вичинене кримінальне правопорушення від 13.01.2017, відповідно до якого гр. ОСОБА_28 вказав, щодо застосування до нього катувань (а.п.11)

?протоколом огляду місця події від 13 січня 2017 року та додатком до нього у виді фототаблиці, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення кім.№69 в готелі « Динамо», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , під час огляду біло виявлено та вилучено наступні речі: тремпіль, дерев`яна палка, труси чоловічі (сірого кольору), штани бавовняні (чорного кольору), дріт чорного кольору, які відповідно до постанови про визнання речовими доказами, визнані речовим доказом (т.1, а.п.14-24);

?протоколом огляду від 03 січня 2017 року, відповідно до якого предметом огляду є речі вилучені під час огляду місця події від 13 січня 2017 року, а саме: тремпіль, дерев`яна палка, труси чоловічі (сірого кольору), штани бавовняні (чорного кольору), дріт чорного кольору (т.1, а.п.27);

?протоколом огляду речей від 13 січня 2017 року, відповідно до якого об`єктом огляду є добровільно наданий гр. ОСОБА_8 мобільний телефон чорного кольору марки «Нокиа», імеі : НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в якому знаходяться сім-карта «Київстар» та сім карта «Лайф». (т.1, а.п.43);

?протоколом проведення слідчого експерименту від 14 січня 2017 року та додатком до нього у вигляді диску, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 в присутності обвинуваченого ОСОБА_9 , двох понятих, свідка, слідчого та захисників, на місці показав, що знаходячись за адресою: м.Дніпро, вул.Щорса, буд.8 в приміщенні кімнати готелю «Динамо» разом з ОСОБА_9 заподіяли потерпілого ОСОБА_4 сильний фізичний та моральний біль, та пояснив як саме наносили йому удари, примушували його вчиняти дії, що суперечили його волі. (т.1, а.п.82-87);

?висновком судово-медичної експертизи №172е , відповідно до якого : за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна на правій бічній поверхні шиї в середній третині; 3-х саден: в підлопатковій області праворуч, по хребтовій лінії по центру в проекції 1-х поперекових хребців, в проекції тіла лівої лопатки; 3-х синців: в підлопатковій області ліворуч, на задній поверхні лівого плечового суглобу, на грудній клітині ліворуч по задньо-пахвовій лінії в проекції 7-го міжребір`я; садна на зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині: садна на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область шиї, тулуба та кінцівок. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ДОДКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження (як кожне окремо) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлені у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 8-ми механічних дій, можливо вказати, що вони є не характерними для спричинення при падіння з висоти власного зросту. За даними медичної документації та при огляді будь-яких тілесних ушкоджень або наслідків від їх загоєння в області задньо-прохідного отвору не виявлено. (т.1, а.п.94-96);

?протоколом проведення слідчого експерименту від 24 січня 2017 року та додатком до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 у присутності понятих, слідчого, знаходячись за адресою: м.Дніпро, пл.Троїцька, показав, що 12.01.2017 року він з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 знаходились у приміщенні кафе «Бистро» біля залізничного вокзалу, де ОСОБА_8 вихопив з його куртки належний йому телефон марки «Нокиа» та поклав до себе в куртку. (т.1, а.п.164-167);

?протоколом проведення слідчого експерименту від 24 січня 2017 року та додатком до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що свідок ОСОБА_12 за участю понятих, слідчого, на місці показала як саме ОСОБА_8 забрав у потерпілого ОСОБА_4 належний йому телефон марки «Нокиа» та поклав до карману своєї куртки. (т.1, а.п.173-176);

?протоколом проведення слідчого експерименту від 24 січня 2017 року та додатком до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 за участю понятих, слідчого, на місці показав як саме ОСОБА_8 забрав у потерпілого ОСОБА_4 належний йому телефон марки «Нокиа» та поклав до карману своєї куртки. (т.1, а.п.177-180);

?висновком судово-товарознавчої експертизи №17 від 25 січня 2017 року, яким встановлено, що залишкова вартість вкраденого майна мобільного телефону ТМ «NOKIA 101» чорного кольору, імеі НОМЕР_1 , НОМЕР_2 становить 350 (триста п`ятдесят) гривень. (т.1, а.п.189-190).

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даного кримінального провадження, у зв`язку з чим приходить до висновку про винність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.127 КК України, як умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадання чужого майна, вчинене повторно.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються також в тому, що 12.01.2017 року, приблизно о 17 годині ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_29 знаходячись в м.Новомосковськ запросили раніше знайомого ОСОБА_4 до м.Дніпра, з метою відпочити, на що останній погодився. Прибувши до м. Дніпро близько 22:00 години ОСОБА_8 та ОСОБА_10 орендували номер 69 готелю «Динамо», розташованого за адресою: м. Дніпро, вулиця Щорса, буд. 8, і після того, як потерпілий ОСОБА_11 зайшов до даного номеру, ОСОБА_10 створив зовнішні перепони вільному пересуванню ОСОБА_11 , що виразилися в замиканні замку вхідних дверей номеру, з тим самим позбавивши останнього фізичної свободи, особистістю, недоторканності, а також вибору місця знаходження. Після цього ОСОБА_8 за ОСОБА_10 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_11 , заподіяли останньому фізичний біль та страждання, що виразилися у систематичному здушуванні шиї неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 за допомогою кабелю, одяганні на голову пакету для сміття та здушуванні дихальних шляхів, періодично наносивши удари в область живота та тулубу, які тривали до 11:00 години 13.01.2017 року.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.146 КК України, характеризується прямим умислом: особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі іншу особу, але бажає це зробити. Мотиви незаконного позбавлення волі можуть бути різні, крім суспільне корисних.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачені разом із свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_4 12.01.2017 року з м.Новомосковська приїхали відпочити до м.Дніпро. В кафе «Бістро» вони почали розпивати пиво та спиртні напої, після чого поїхали до готелю «Динамо», де зняли номер № 69. ОСОБА_30 та ОСОБА_15 приблизно о 1-2 годині пішли до магазину з метою купівлі спиртних напоїв та харчів, залишивши ОСОБА_12 та ОСОБА_4 в номері та зачинивши їх на ключ. Повернувшись з магазину обвинувачені разом із потерпілим продовжили вживання спиртних напоїв та між ними та потерпілим сталася сварка, під час якої ОСОБА_15 та ОСОБА_30 заподіяли потерпілому фізичного болю, стали його катувати, наносили удари в область тулуба та живота, надягали пакет на голову та придушували кабелем, наказували цілувати їм руки, принижуючи його честь та гідність.

Однак, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 так і не надав однозначних пояснень відносно того, чи дійсно його насильно незаконно позбавили воли шляхом ненадання можливості залишити номер готелю, чи бажав він взагалі залишити номер готелю та чи міг він відчинити двері номеру та залишити його, але йому в цьому заважали. Також потерпілий в своїх свідченнях не зазначав, що він просив обвинувачених його відпустити, але його силою утримували в кімнаті. Потерпілий також вказав про те, що приблизно о 2-3 годині всі пішли відпочивати, але він не спав, що також ніяким чином не підтверджує того факту, що його насильно позбавили волі та він не міг залишити номер готелю.

ОСОБА_4 спочатку надав пояснення, що він не бачив ключа від дверей, тому не міг залишити номер. Потім пояснив, що знав про те, що ключ знаходився у куртці ОСОБА_31 , потім, що ключ знаходився на тумбочці в зальній кімнаті. Вподальшому надав пояснення, що вранці 13.01.2017 року він відчинив ключем номер та вийшов до коридору. Тобто фактично потерпілий мав змогу залишити номер за своїм бажанням. Потім, після виселення з готелю, потерпілий ОСОБА_4 знаходився разом з обвинуваченими та свідком ОСОБА_12 до вечора 13.01.2017 року, аж поки йому не стало погано в приміщенні магазину.

Також суд звертає увагу на те, що саме обвинувачення за ч.2 ст.146 КК України викладено не конкретно. Фактично ОСОБА_32 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що вони позбавили потерпілого свободи, закривши номер готелю на ключ. Факт замикання кімнати на ключ не є підтвердженням того, що вказаними діями особу намагалися позбавити свободи, приймаючи до уваги, що обвинувачені через деякий час повернулися до номеру та перебували у ньому разом із потерпілим до 12 годині наступного дня. В обвинуваченні не сказано про те, чи була у обвинувачених мета позбавляти потерпілого свободи, в чому конкретно це виразилося.

Доказами інкримінуємого злочину, передбаченого ст.146 КК України, є пояснення потерпілого ОСОБА_4 , які, як зазначено вище, є протиречними та такими, що однозначно не можуть бути застосовані як доказ винності обвинувачених у скоєні зазначеного злочину. Будь-яких інших доказів органом досудового розслідування не надано.

Відповідно до ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Відповідно до ст. 7 КПК України, однією із засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За ст.17 КПК України та ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо недоведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, особи обвинувачених, їх відношення до скоєних злочинів.

ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, учинив злочин у період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.

ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, учинив злочин у період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває за місцем проживання характеризується посередньо, покаявся у скоєному.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 є щире каяття, відшкодування шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинувачених, ставлення потерпілого, який не наполягав на суворому покарання, суд вважає, що покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_29 слід призначити у виді позбавлення волі, в умовах їх ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Також, при призначенні покарання обвинуваченим слід застосувати вимоги ст.71 КК України, додавши до призначеного покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року.

Судові витрати, в розмірі 880 гривень 40 копійок, за проведення експертизи, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, підлягають солідарному стягненню з обвинувачених на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 127 КК України, і призначити покарання:

за ч.2 ст.186 КК України чотири роки позбавлення волі,

за ч.2 ст.127 КК України п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне визначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року, остаточне визначивши покарання у вигляді п`яти років та одного місяця позбавлення волі. .

Строк відбуття покарання рахувати з 13 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 13 січня 2017 року до 12 червня 2018 зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишити обрану тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України, і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року, остаточне визначивши покарання у вигляді п`яти років та одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 13 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 13 січня 2017 року до 12 червня 2018 року зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишити обрану тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

Речові докази: тремпіль, дерев`яну палку, труси чоловічі, сірого кольору, штани бавовняні чорного кольору, дріт чорного кольору, як знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, - знищити; мобільний телефон «Nokia 101», який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 , залишити останній за належністю.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 40 копійок.

На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1