АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/107/18 Номер провадження 11-кп/786/922/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000785, за апеляційною скаргою прокурора Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Машівського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.01.2018 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з зарахуванням покарання повністю відбутого за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року у виді штрафу в сумі 850 грн.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , засуджено:

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Дмитрівка, Машівського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24.09.2015 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 01.04.2016 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, засуджено:

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_2 , засуджено:

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання, якщо вони протягом випробувального строку 1 рік не вчинять нового злочину та виконають покладені на них судом обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, в середині жовтня 2017 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_7 вирішив скоїти крадіжку зерна сої з складського приміщення ТОВ ім. А.Л. Фисуна, що розташоване в с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , користуючись тим, що його ніхто не бачить, таємно, повторно, перебуваючи на своїй робочій зміні в нічну пору доби, крізь вікно проник до складського приміщення № 57 ТОВ ім. А.Л. Фисуна, де насипав до полімерних мішків зерно сої в загальній кількості 5 мішків, загальною вагою 146 кг., на загальну суму 1576,80 грн., що належить ФГ «Яніна - Лип`янка», юридична адреса с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області та яке відповідно до договору відповідального зберігання майна знаходилося на зберіганні в даному складському приміщенні та потім погрузив мішки до автомобіля ОСОБА_13 , якому не повідомив про злочинне походження зерна сої, який в свою чергу вивіз їх за територію товариства. В подальшому викраденим зерном сої ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, а саме перевіз за місцем свого проживання для подальшого використання в господарстві.

Окрім цього, наприкінці листопада 2017 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_10 вирішив скоїти крадіжку зерна сої з складського приміщення ТОВ ім. А.Л. Фисуна, що розташоване в с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 запропонував своїм знайомим ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 проникнути до даного складського приміщення та скоїти звідти крадіжку зерна сої, продати її та вилучені грошові кошти розподілити між собою, на що останні погодилися та маючи попередню змову між собою, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, таємно, повторно, скоїли злочин при наступних обставинах. А саме ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 підійшли до території складського приміщення № 57 ТОВ ім. А.Л. Фисуна, де їх зустрів присутній ОСОБА_7 , який працював охоронцем на вказаному товаристві та перебував на своїй робочій зміні. Втрьох вони підійшли до складського приміщення, де крізь щілину у вхідних дверях проникли до приміщення даного складу. Далі до них під`їхав на своєму автомобілі марки ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1981 року випуску ОСОБА_12 , який також проник до приміщення складу, після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 почали насипати до полімерних мішків зерно сої та в загальній кількості 24 мішка, загальною вагою 1 154 кг., на загальну суму 12 463, 20 грн., що належить ФГ «Яніна - Лип`янка», юридична адреса: с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області та яке відповідно до договору відповідального зберігання майна знаходилося на зберіганні в даному складському приміщенні та грузити до автомобіля ОСОБА_12 , який в свою чергу перевіз за три поїздки вказане зерно сої в мішках. Після чого викрадене зерно сої ОСОБА_10 продав, а вилучені грошові кошти розподілив між іншими співучасниками, чим спричинив матеріальну шкоду ФГ «Яніна - Лип`янка» на вищевказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

До поданої апеляційної скарги заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_14 внесено зміни.

Прокурор в апеляційній скарзі з внесеними змінами просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з вироку посилання на призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та врахування при цьому покарання у виді штрафу, відбутого ОСОБА_7 за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року.

Вказує, що суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_7 покарання, всупереч точному змісту ч. 1 ст. 70 КК України безпідставно призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, не врахувавши, що покарання за попереднім вироком у виді штрафу виконувалось реально, а також проігнорувавши вимоги ст. 533 КПК України, ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого від остаточного покарання з випробуванням.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги зі змінами, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які не заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій та висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та прокурором не оскаржується.
Не оскаржується також і звільнення ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Однак, прокурор вказує на помилковість визначення остаточного покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та звільнення від відбування такого покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України.
Колегія суддів погоджується з даними доводами, оскільки згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробування, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

В порушення зазначених положень, після визначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та застосувавши ст. 75 КК України, суд своїм рішенням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, фактично змінив судове рішення за попереднім вироком суду, відповідно до якого засуджений мав відбути реальну міру покарання у виді штрафу, тоді як відповідно до ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Отже вирок Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., підлягав самостійному виконанню.

Однак, на момент ухвалення вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, покарання призначене ОСОБА_7 у виді штрафу за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року фактично виконано, тому не може враховуватись при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання.

За таких обставин, апеляційна вимоги з внесеними змінами підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 з внесеними змінами задовольнити.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.05.2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4