"21" травня 2018 р. Справа № 363/26/16-к
УХВАЛА
Іменем України

21 травня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчему судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо призначення справи до судового розгляду не заперечувала, однак зазначила, що ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2017 року та 29.01.2018 року обвинувальний акт було повернуто прокурору, але недоліки обвинувального акту прокурором усунуті не були та ухвали суду не виконані. Пояснила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.91, 291 КПК України, оскільки не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, міститься низка суперечностей, зокрема з обвинувального акту не ясно кількість бойових припасів стала предметом злочину, відсутні посилання на нормативні правові акти, норми яких було порушені обвинуваченим. Також, досудовим слідством не встановлено обставини, які підлягають доказуванню, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним.

Зокрема, в обвинувальному акті не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення в розумінні вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки замість нього міститься лише посилання на ознаки кримінального правопорушення, передбачені ч.1 ст.263 КК України.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено час, місце та спосіб вчинення кожної без виключення протиправної дії, яка інкримінується ОСОБА_5 і становить об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Вказане стосується події придбання обвинуваченим без передбаченого законом дозволу бойових припасів. Тобто в який час, в який спосіб (купив, знайшов, підібрав тощо), в якому місці, у яких осіб (якщо такі були) обвинувачений придбав бойові припаси в обвинувальному акті не зазначено.

Оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ці обставини є повністю не встановленими, вони потребують обов`язкового встановлення для конкретизації обвинувачення та забезпечення особі її гарантованого права на захист.

Крім того, в обвинувальному акті не встановлено і не викладено форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, а також всі необхідні обставини, які охоплюються інкримінованим складом ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_5 звинувачено у вчиненні дій, які складають об`єктивну сторону злочину без визначення необхідних обов`язкових обставин їх вчинення та без визначення обставин події, за яких правопорушення вчинено.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Гіелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Разом з тим статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Зазначене в своїй сукупності свідчить про істотну неконкретність висунутого обвинувачення й неналежне його формулювання, що призводить до порушення права особи на захист.

У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право його на захист.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 000318 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України разом із доданими до нього документами повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1