АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/933/18 Справа № 204/5084/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Знамґянка Кіровоградської області, громадянин України, з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником начальника вагонного депо структурного підрозділу «Вагонне депо Камґянське» Придніпровської залізниці ПАТ «Укрзалізниця», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що на початку квітня 2018 року у нього та ОСОБА_13 , виник єдиний злочинний умисел на протиправне систематичне одержання неправомірної вигоди від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю та звертаються за послугами структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» Придніпровської залізниці ПАТ «Укрзалізниця».

11 квітня 2018 року, ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_13 , реалізуючи єдиний умисел направлений на систематичне отримання неправомірної вигоди від заступника директора ТОВ «Олерес» ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, оголосив заступнику директора ТОВ «Олерес» ОСОБА_14 незаконну вимогу про передачу йому та ОСОБА_13 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 15 000 гривень, щомісячно за вчинення в інтересах ОСОБА_14 дій з використанням наданого йому службового становища шляхом своєчасної подачі рухомого складу для перевезення вантажів та прийняття вагонів без проведення огляду їх технічного стану, із розрахунку 500 гривень за кожен поданий вагон.

24 квітня 2018 року, ОСОБА_13 , перебуваючи за адресою:

м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 1, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб разом із заступником начальника вагонного депо структурного підрозділу «Вагонне депо Камґянське» Придніпровської залізниці ПАТ ОСОБА_8 , оголосив представнику ТОВ «Втор-Система» ОСОБА_15 незаконну вимогу про передачу йому та ОСОБА_8 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 15 000 гривень щомісячно за вчинення в інтересах ОСОБА_15 дій з використанням наданого йому службового становища шляхом своєчасної подачі рухомого складу для перевезення вантажів та прийняття вагонів без проведення огляду іх технічного стану з розрахунку 500 гривень за кожен поданий вагон.

15 травня 2018 року, близько 15год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою м. Дніпро, пр-т. Д.Яворницького, буд.108, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_16 , реалізуючи єдиний умисел, направлений на систематичне отримання неправомірної вигоди від заступника директора ТОВ «Олерес» ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_14 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 14 000 гривень для себе та ОСОБА_13 за вчинення в інтересах ОСОБА_14 дій з використанням наданого йому службового становища.

9 червня 2018 року, близько 11 год. 14 хв., ОСОБА_13 , знаходячись за адресою м. Дніпро, пл.Старомостова, буд. 5, біля «МакДональдсу», діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи:їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, одержав від представника ТОВ«Втор-Система» ОСОБА_15 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 5500 гривень для себе та ОСОБА_8 за вчинення в інтересах ОСОБА_15 дій з використання наданого йому службового становища.

15 червня 2018 року, близько 10 год. 14 хв., ОСОБА_8 знаходячись за адресою м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 1, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_13 , реалізуючи єдиний умисел направлений на систематичне отримання неправомірної вигоди від заступника директора ТОВ «Олерес» ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно одержав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 5000 гривень для себе та ОСОБА_13 за вчинення в інтересах ОСОБА_14 дій з використанням наданого йому службового становища.

11 липня 2018 року о 12 год. 30 хв., ОСОБА_8 знаходячись за адресою м.Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 2, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_13 , реалізуючи єдиний умисел направлений на систематичне отримання неправомірної вигоди від заступника директора ТОВ «Олерес» ОСОБА_14 повторно одержав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду у сумі 16 500 гривень для себе та ОСОБА_17 за вчинення в інтересах ОСОБА_14 дій з використанням наданого йому службового становища.

11 липня 2018 року, близько 12 год. 45 хв., ОСОБА_13 , знаходячись за адресою м.Дніпро, вул.Старомостова, буд. 5, біля «МакДональдсу», діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_8 , реалізуючи єдиний умисел направлений на систематичне отримали неправомірної вигоди від представника ТОВ «Втор-Система» ОСОБА_15 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно одержав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду у сумі 11 500 гривень для себе та ОСОБА_8 за вчинення в інтересах ОСОБА_15 дій з використанням наданого йому службового становища.

Таким чином, у період з 15 травня по 11 липня 2018 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно одержали від ОСОБА_14 та ОСОБА_15 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на загальну суму 52 000 гривень за вчинення в інтересах ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дій з використанням наданого їм службового становища шляхом своєчасної подачі рухомого складу для перевезення вантажів та прийняття вагонів проведення огляду їх технічного стану, із розрахунку 500 гривень за кожен поданий вагон.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 2 місяці, тобто до 13 вересня 2018 року включно з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особу підозрюваного, його стан здоров`я, наявність

ризиків, а також з урахуванням того, що підозрюваний має постійне місце проживання у Дніпрі, раніше не судимий, та раніше від органів досудового розслідування і суду не переховувався, наявність міцних соціальних зв`язків, прийшов до висновку, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений час, оскільки цілодобовий домашній арешт позбавить підозрюваного можливості заробляти кошти на утримання своєї родини, оскільки саме даний запобіжний захід не сприятиме запобіганню існуючому ризику та є менш суворим запобіжним заходом.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову, якою клопотання прокурора задовольнити і застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 строком на 2 місяці, з визначенням застави у розмірі 910 (дев`ятсот десять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 601 600 гривень. У разі внесення підозрюваним ОСОБА_8 або іншою фізичною чи юридичною особою застави у розмірі 910 (дев`ятсот десять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1601 600 гривень, на підозрюваного ОСОБА_8 покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися за межі міста Дніпра без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є свідками по у кримінальному провадженні, а також утриматися від спілкування із начальником пункту технічного обслуговування структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» Придніпровська залізниця ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_13 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вважає, що слідчим суддею не надано належну оцінку обставинам вчинення кримінального правопорушення, не прийнято до уваги положення ч.1 ст.194 КПК України, в якій визначені підстави для застосування запобіжного заходу, не прийнято до уваги п.3 Постанови пленуму Верхового суду України від 25 квітня 2003 року N 4 « Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства».

На його думку, розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчим суддею проігноровано положення рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», в якому зазначається, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення.

Зазначив, що слідчим суддею визнано існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, розуміючи невідворотність покарання, за яке передбачене виключне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Щодо існування ризиків, передбачених п. п. 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим суддею за мотивами переконання встановлена відсутність вказаних ризиків.

Прокурор з вказаним рішенням слідчого судді про не доведеність існування ризиків, передбачених п. п. 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, не погоджується, з наступних підстав.

Вважає, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі, документи по`вязані із діяльністю ТОВ «ОЛЕРЕС» та ТОВ «ВТОР-СИСТЕМА», які звертаються за послугами структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» Придніпровської залізниці ПАТ «Укрзалізниця», та які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Більш того, на його думку, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , посадових осіб ТОВ «ОЛЕРЕС» та ТОВ «ВТОР-СИСТЕМА» з метою зміни їх показів, та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинювати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється у зв`язку з тим, що на даний час органом досудового розслідування встановлений факт систематичного вчинення ОСОБА_8 аналогічного злочину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, доводи захисників та підозрюваного, які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора не були дотримані належним чином, внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

Так, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається жодних висновків слідчого судді щодо обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого злочину, а також існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК та які ризики, на думку слідчого судді, були доведені стороною, що дало підстави слідчому судді взагалі застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше ; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Згідно наданих матеріалів, 12 липня 2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, апеляційний суд вважає, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується, зокрема, протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом огляду від 05.07.2018 року; протоколом затримання та обшуку від 11.07.2018 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є також обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі «Смірнов проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що існують обґрунтовані ризики, передбачені п. п. 2,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі, документи по`вязані із діяльністю ТОВ «ОЛЕРЕС» та ТОВ «ВТОР-СИСТЕМА», які звертаються за послугами структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» Придніпровської залізниці ПАТ «Укрзалізниця», та які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , посадових осіб ТОВ «ОЛЕРЕС» та ТОВ «ВТОР-СИСТЕМА» з метою зміни їх показів, та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинювати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється у зв`язку з тим, що на даний час органом досудового розслідування, за поясненнями прокурора, встановлений факт систематичного вчинення ОСОБА_8 аналогічного злочину.

При цьому колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК враховує тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що у відповідності до ст. 12 КК є тяжким злочином, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, вік та стан його здоров`я, відсутність в нього судимостей.

За змістом ст. 131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Вказаним обставинам слідчий суддя не дав належної оцінки, що потягло ухвалення необґрунтованого рішення, а застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, з огляду на що доводи прокурора щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами справи, тому апеляційний суд вважає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_8 , у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо розміру застави, який повинен бути визначений під час обрання зазначеного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року розмір застави визначається у таких межах : щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти до розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

А тому, враховуючи ступень тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у визначених п. 2 ч.5 ст.182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним вказаних у ст.194 КПК України обов`язків, у зв`язку із чим, керуючись абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає за необхідне встановити заставу у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 880 000 гривень 00 копійок, як достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 910 прожиткових мінімумів, як просить прокурор, було б несправедливим рішенням, оскільки такий розмір є досить завеликим та не відповідає завданням кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України скасуванню, з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання прокурора та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2018 року з визначенням застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 880.000,00 гривень, взявши його під варту в залі суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк до 10.09.2018 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_8 взяти під варту у залі суду.

Визначити ОСОБА_8 розмір застави у 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 880.000,00 грн. (вісімсот вісімдесят тисяч гривень), та встановити, що у випадку її внесення на підозрюваного ОСОБА_8 покладаються наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора, слідчого;

-не відлучатися з населеного пункту, у якому він зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України, та в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: