Справа № 372/79/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/678/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 14.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, українку, громадянку України, із вищою освітою, заміжню, пенсіонерку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

визнано винуватою у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов по справі ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 851797 грн. 00 коп. відшкодування матеріальних збитків та 20000 грн. відшкодування моральної шкоди, всього 871797 грн. 00 коп.

Цим же вироком вирішено питання про судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_10 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №07-3126, виданого 01.04.1998 року Козинською селищною радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Козинської селищної ради від 26.02.1998 року №4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2010, отримала у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

У період часу з 1998 року до 2011 року на вказаній земельній ділянці з будівельних матеріалів ОСОБА_10 здійснювалося будівництво житлового будинку та побутового приміщення, в якому знаходилась сауна-альтанка, саме ОСОБА_10 , як власник земельної ділянки організовувала, надавала дозвіл на будівництво та наймала працівників, які збудували сауну.

Так, ОСОБА_10 25.02.2011 року приблизно о 20 год. 30 хв., діючи з злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинна була і могла її передбачити, в результаті користування сауною членами її родини, котра розташована за вище вказаною адресою, через порушення Правил пожежної безпеки України, затверджених наказом МНС України №126 від 19.10.2004 pоку, а саме: п.2.3 власники, орендарі зобов`язані забезпечувати дотримання протипожежних вимог, стандартів, норм, правил; п.4.1.4 до всіх будівель приміщень, повинен бути наданий вільний доступ. Протипожежні розриви між будівлями, спорудами, відкритими площами для зберігання матеріалів, обладнання, повинні відповідати вимогам будівельних норм. Не дозволяється їх захаращувати, використовувати для зберігання матеріалів, обладнання, стоянок транспорту, будівництва та встановлення тимчасових будівель та споруд, в тому числі інвентарних побутових приміщень; п.7.13.3 в парильному відділенні піч повинна бути встановлена на основі з негорючих матеріалів. Відстань від печі до дерев`яної обшивки поверхні конструкції повинна бути не менш ніж 1 м. Стелю над піччю від дії високих температур необхідно захищати металевим листом, який встановлюється на негорючий теплоізоляційний матеріал з розміром який на 0,5 м. перевищує розмір печі, а також п.3.37 Державних будівельних норм 360-92. Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, які затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року №44, відстані між житловими, громадськими, житловими і громадськими будинками слід приймати відповідно до поверхні будинку, що затіняє, і не менше величини 15-20 м. Тобто, середня відстань між житловими і громадськими будинками (величина протипожежного розриву) повинна становити не менше 15 м., відбулась пожежа в приміщенні (сауни), яка поширилась на сусідній садовий будинок АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 . У наслідок пожежі вогнем повністю знищено садовий будинок ОСОБА_7 , чим заподіяно останній майнову шкоду.

Висновком судової пожежно-технічної експертизи №2-24 від 10.10.2014 року встановлено, що безпосередньою причиною зайняття садового будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_7 , є потрапляння іскор під час згоряння твердого горючого матеріалу деревини приміщення сауни балки перекриття, простінки, тощо (відкритого горіння - пожежі), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час будівництва приміщення вищевказаної сауни, яка була розташована на земельній ділянці ОСОБА_10 , що за адресою АДРЕСА_2 , було порушено ряд норм, а саме: п.п.2.3; 4.1.4; 7.13.3 Правил пожежної безпеки в Україні; п.3.37 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Саме порушення п.7.13.3 Правил пожежної безпеки в Україні призвело до виникнення пожежі в приміщенні сауни.

Порушення правил пожежної безпеки п.п.2.3; 4.1.4; 3.37 Державних будівельних норм 360-92 призвело до займання садового будинку, який належить ОСОБА_7 , та стоїть в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням пожежі в приміщенні сауни за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1873/15-43 від 30.09.2015 року вартість відновлювально-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення наслідків пожежі садового будинку, який належить ОСОБА_7 на час проведення дослідження (вересень 2015 року) становить 851 797 грн.

У результаті пожежі, через бездіяльність ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно майнову шкоду в особливо великому розмірі в сумі 851 797 грн., яка більш ніж в тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції захисником обвинуваченої та представником потерпілої подано апеляцій скарги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за ч.2 ст.270 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. При цьому, повторно дослідити матеріали кримінального провадження, долучити докази перебування експерта ОСОБА_12 за межами України.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд обґрунтував винуватість ОСОБА_10 виключно показаннями потерпілої та письмовими доказами, які не узгоджуються між собою, не усунув суперечностей між висновками судових пожежно-технічних експертиз від 21.06.2012 року та від 10.10.2014 року, не допитав експерта ОСОБА_12 із даного питання, що суттєво вплинуло на прийняття рішення по суті провадження.

Апелянт зазначає, що споруда, побудована по АДРЕСА_3 , існувала задовго до будівництва ОСОБА_7 садового будинку. Відтак ОСОБА_10 не могла порушити Державні будівельні норми і Правила пожежної безпеки в Україні. Саме груба необережність потерпілої і призвела до масштабності пожежі, оскільки новостворений садовий будинок був оббитий сайдингом, який є легкозаймистим матеріалом.

Окрім цього, дії ОСОБА_10 варто перекваліфікувати на ч.1 ст.270 КК України, адже необхідний мінімальний розмір шкоди для кваліфікації дій особи за ч.2 ст.270 КК України повинен становити понад 941000 грн., а не 851797 грн., як зазначено у обвинувальному акті та вироку. Оскільки кримінальне правопорушення, визначене ч.1 ст.270 КК України є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину 25.02.2011 року минуло більше ніж п`ять років, перебіг строку давності не переривався, ОСОБА_10 від суду не ухилялась, інших злочинів не вчиняла, вона підлягає звільненню від покарання з на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Разом із цим, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2015 року визначаючи розмір завданих збитків, не містить посилань на правовстановлюючі документи. Так, садовий будинок, введений в експлуатацію, право власності на який зареєстровано у встановленому порядку має вищу вартість від новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано. При цьому, експерт визначив розмір збитків, завданих пожежею, садовому будинку, а не новоствореному майну, на момент проведення експертизи - вересень 2015 року, а не на момент пожежі 2011 рік. Розмір моральної шкоди представником потерпілої взагалі не обґрунтовано.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2015 року вартість відновлювально-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення наслідків пожежі, становить 851 797 грн.

Майновою шкодою у великому розмірі, яка була заподіяна внаслідок порушення вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, слід розуміти майнову шкоду, якщо прямі збитки становлять суму, яка в 300 і більше разів (до тисячі разів) перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто на 2011 рік вказана суму становила (від 141 150 грн. до 470 500 грн.).

Оскільки збитки заподіяні ОСОБА_10 становлять більш ніж 470 500 грн., її протиправні дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.270 КК України та відсутні підстави застосування до обвинуваченої положень ст.49 КК України.

Твердження захисту про те, що оббитий сайдингом будинок потерпілої призвів до масштабності пожежі, не відповідає дійсності, адже згідно висновку експерта №2-24 від 10.10.2014 року, дії обвинуваченої ОСОБА_10 до пожежі, настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді пожежі та подальше знищення садового будинку потерпілої, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої потерпіла ОСОБА_7 просила відмовити у задоволенні вказаної апеляційної скарги та клопотаннях сторони захисту про долучення доказів перебування експерта ОСОБА_12 за межами України і витребування цивільної справи №2-683/11.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок винесено на основі оцінки доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності та взаємозв`язку

У висновку судової пожежно-технічної експертизи від 21.06.2012 року експерт не зміг встановити безпосередню причину пожежі у зв`язку з недостатністю матеріалів, натомість у висновку експерта від 10.10.2014 року, на який посилається районний суд зміг.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2015 року вартість відновлювально-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення наслідків пожежі, становить 851 797 грн. Майновою шкодою у великому розмірі, яка була заподіяна внаслідок порушення вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, слід розуміти майнову шкоду, якщо прямі збитки становлять суму, яка в 300 і більше разів (до тисячі разів) перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто на 2011 рік вказана суму становила (від 141 150 грн. до 470 500 грн.).

Оскільки збитки заподіяні ОСОБА_10 становлять більш ніж 470 500 грн., її протиправні дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.270 КК України та відсутні підстави застосування до обвинуваченої положень ст.49 КК України.

Твердження захисту про те, що оббитий сайдингом будинок потерпілої призвів до масштабності пожежі, не відповідає дійсності, адже згідно висновку експерта №2-24 від 10.10.2014 року, дії обвинуваченої ОСОБА_10 до пожежі, настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді пожежі та подальше знищення садового будинку потерпілої, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

У апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_10 та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.270 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що районним судом жодним чином не умотивовано призначення ОСОБА_10 покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто найнижчої межі, визначеної санкцією інкримінованого обвинуваченій правопорушення, та звільнення її від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Так, судом першої інстанції в повній мірі не врахована суспільна небезпечність кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 , яке призвело до повного знищення садового будинку ОСОБА_7 та в подальшому позбавило її можливості належним чином реалізувати своє право власності. ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду протягом 7 років не визнавала своєї вини у скоєному, не відшкодувала заподіяні збитки, у порядку цивільного судочинства оспорювала очевидні об`єктивно встановлені та підтверджені письмовими доказами факти, після вчинення кримінального правопорушення здійснила відчуження раніше належної їй земельної ділянки, таким чином звільнившись від майна, на яке могло бути звернено стягнення.

У запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілої захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить вказану апеляційну скаргу відхилити, скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за ч.2 ст.270 КК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Повторно дослідити матеріали кримінального провадження, долучити докази перебування експерта ОСОБА_12 за межами України та витребувати з Обухівського районного суду Київської області матеріали цивільної справи №2-683/11.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд обґрунтував винуватість ОСОБА_10 виключно показаннями потерпілої та письмовими доказами, які не узгоджуються між собою, не усунув суперечностей між висновками судових пожежно-технічних експертиз від 21.06.2012 року та від 10.10.2014 року, не допитав експерта ОСОБА_12 із даного питання, що суттєво вплинуло на прийняття рішення по суті провадження.

Апелянт зазначає, що споруда, побудована по АДРЕСА_3 , існувала задовго до будівництва ОСОБА_7 садового будинку. Відтак ОСОБА_10 не могла порушити Державні будівельні норми і Правила пожежної безпеки в Україні. Саме груба необережність потерпілої і призвела до масштабності пожежі, оскільки новостворений садовий будинок був оббитий сайдингом, який є легкозаймистим матеріалом.

Окрім цього, дії ОСОБА_10 варто перекваліфікувати на ч.1 ст.270 КК України, адже необхідний мінімальний розмір шкоди для кваліфікації дій особи за ч.2 ст.270 КК України повинен становити понад 941000 грн., а не 851797 грн., як зазначено у обвинувальному акті та вироку. Оскільки кримінальне правопорушення, визначене ч.1 ст.270 КК України є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину 25.02.2011 року минуло більше ніж п`ять років, перебіг строку давності не переривався, ОСОБА_10 від суду не ухилялась, інших злочинів не вчиняла, вона підлягає звільненню від покарання з на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Разом із цим, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2015 року визначаючи розмір завданих збитків, не містить посилань на правовстановлюючі документи. Так, садовий будинок, введений в експлуатацію, право власності на який зареєстровано у встановленому порядку має вищу вартість від новоствореного нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано. При цьому, експерт визначив розмір збитків, завданих пожежею, садовому будинку, а не новоствореному майну, на момент проведення експертизи - вересень 2015 року, а не на момент пожежі 2011 рік. Розмір моральної шкоди представником потерпілої взагалі не обґрунтовано.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скарги та заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхню апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої, позицію прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та вважав вирок суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження, у відповідності до ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Із тексту ч.ч.2, 3 ст.4 КК України вбачається, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Стаття 270 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Та за те саме діяння, якщо воно спричинило загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі або інші тяжкі наслідки.

Приміткою до зазначеної норми встановлено, що майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а в особливо великих розмірах - якщо прямі збитки становлять суму, яка в тисячу і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Із обвинувального акту, оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи №1873/15-43 від 30.09.2015 року вбачається, що вартість відновлювально-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення наслідків пожежі садового будинку, який належить ОСОБА_7 на час проведення дослідження (вересень 2015 року ) становить 851 797 грн.

У результаті пожежі, через бездіяльність ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно майнову шкоду в особливо великому розмірі в сумі 851 797 грн., яка більш ніж в тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Таким чином, дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст.270 КК України, як порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, які спричинили виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду ОСОБА_7 у особливо великому розмірі.

Враховуючи положення ч.ч.2, 3 ст.4 КК України пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення не можна вважати сформульованим належним чином, оскільки розмір заподіяних потерпілій ОСОБА_7 збитків належить визначати виходячи з вартості майна на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто 2011 рік, а не на момент проведення судової будівельно-технічної експертизи у 2015 році.

Вказане свідчить про неконкретність сформульованого ОСОБА_10 обвинувачення та дає підстави сумніватися у правильності кваліфікації її протиправних дій.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.1 ст.91 КПК України серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Із положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України видно, що обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п.«а» ч.3 ст.6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з висновків ЄСПЛ у рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України», поняття «обвинувачення» для цілей п.1 ст.6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені у даному кримінальному провадженні порушення є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, а тому, у відповідності до ч.6 ст.9, ст.7, ст.412, ст.415 КПК України вирок районного суду підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При призначенні нового судового розгляду, апеляційний суд відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг щодо вказаного підлягають перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно правильно кваліфікувати дії обвинуваченої, прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, ретельно перевірити зібрані у справі докази, надати їм належну оцінку, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.

Головуючий:

Судді: