АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1599/17 Номер провадження 11-кп/786/666/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000555, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2017, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , судимого
26.06.1996 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.104 КК України на 10 місяців позбавлення волі. 28.02.1997 року звільнений по відбуттю строку покарання;
08.01.1998 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.206 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі. 04.02.1998 року вирок суду скасований ухвалою Полтавського обласного суду та направлений для досудового розслідування. 16.03.1998 року звільнений з під варти;
14.04.1999 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.ст. 94, 106 ч.1, 140 ч.2, 141 ч.2, 145 ч.1, 222 ч.1, 198, 229-6 ч.2, 42 КК України на 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна та штрафом 300 грн.
27.09.1999 року Київським районним судом м. Донецьк за ч.3 ст.222, ч.3 ст.42 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна та штрафом 300 грн. 17.02.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання.
24.02.2017 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.263 ч.1, ст.309 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
09.10.2017 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст.309 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України остаточно засуджений до 4 років 2 місяців позбавлення волі,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 09.10.2017 року ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 395 грн. 48 коп.
По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 , весною 1987 року знаходячись в селі Проценки, Зіньківського району, Полтавської області, у громадянина ОСОБА_10 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав пристрій, який згідно із висновком балістичної експертизи №3063 від 09.11.2017 року являється вогнепальною зброєю, а саме обрізом військової гвинтівки зразка ІНФОРМАЦІЯ_2 , серійний номер « НОМЕР_1 » - на стволі, « НОМЕР_2 » - на затворі, калібру - 7,62 мм., який виготовлений з гвинтівки промислового виготовлення із внесенням змін до її конструкції самостійним способом, які виразилися у укорочуванні ствола до залишкової довжини 149 мм. та видаленні штатного ложе, який придатний для проведення пострілів. В подальшому ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс та зберігав вказаний обріз на подвір`ї за будинком господарства за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , в період до 03.11.2017 року.
Не оскаржуючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині призначеного судом покарання та пом`якшити його, застосувавши ст.69 КК України.
Необхідність призначення більш м`якого покарання апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вік обвинуваченого, сприяв досудовому розслідуванню, має дітей та онуків, що потребують допомоги.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, викладені у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_9 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_9 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за особливо тяжкий злочин та злочинів пов`язаних із незаконним поводженням зі зброєю, на шлях виправлення не став, знову вчинив тяжкий злочин, не працював, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, а також щире каяття, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, указавши на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром є наближеним до мінімального, передбаченим санкцією статті, справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання та застосування ст.69 КК України, про що поставлено питання в апеляційній скарзі , колегія суддів не вбачає.

Крім того, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та попереднім вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 09.10.2017 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.309, ст.71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, фактично збільшив остаточне покарання лише на 1 місяць.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року відносно нього без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4