УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року

м. Київ
справа № 187/622/16-к

провадження № 51-4612ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року,
встановив:
За вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 461,12 грн та моральної шкоди 20 000 грн. Крім того стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати 1 100, 50 грн за проведення трасологічної експертизи та судовий збір у розмірі 551, 20 грн.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 2 березня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінив, виключив із його резолютивної частини вказівку про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в розмірі 551, 20 грн. Урешті цей вирок залишено без змін.
20 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями щодо нього, поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, в якій порушив питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Як на поважні причини пропуску строку засуджений посилався на те, що він не міг в установлений законом строк оскаржити постановлені щодо нього судові рішення, оскільки відбував покарання у Жовтоводській виправній колонії № 26, і лише після звільнення він звернувся зі скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 3 травня 2018 року на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПКзасудженому відмовлено у поновленні строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень та повернуто його скаргу разом з усіма доданими матеріалами.
ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій знову ставить питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження засуджений фактично наводить ті ж самі причини, що й при попередньому звернені до Верховного Суду і які вже були предметом розгляду цього суду. Зокрема, засуджений вказує, що під час перегляду кримінального провадження щодо нього в апеляційному порядку, він запізнився у судове засідання цього суду, а тому не отримав в цей день ухвали апеляційної інстанції, постановленої за результатом перегляду вироку місцевого суду щодо нього. Крім того ОСОБА_4 зазначає, що після цього він був направлений для відбування призначеного йому покарання до Жовтоводській виправній колонії і лише після відбуття призначеного покарання та звільнення з виправної колонії, він зміг отримати рішення суду і звернутися з касаційною скаргою. Також засуджений вказує й на те, що він не має юридичної освіти, а тому не знає як писати касаційні скарги.
Перевіривши наведені засудженим доводи щодо поважності пропуску ним строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що його клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію. Це правило має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу.
При цьому, Верховний Суд звертає увагу засудженого ОСОБА_4 на тому, що початок перебігу строку на касаційне оскарження, визначений у ст. 426 КПК, є загальнимдля всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який в день проголошення судового рішення перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків встановлено ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, що не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Згідно з інформації, наданої працівником Петриківського районного суду Дніпропетровської області, засуджений ОСОБА_4 був взятий під варту для відбування призначеного покарання 12 квітня 2017 року та звільнений 12 жовтня 2017 року по його відбуттю.
Таким чином, засуджений ОСОБА_4 станом на 2 березня 2017 року, тобто на день проголошення апеляційним судом судового рішення щодо нього, під вартою не перебував, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для нього було 5 червня 2017 року.
Однак засуджений вперше звернувся до касаційного суду лише 28 лютого 2018 року (згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за поштовим відправленням 393), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК строку на касаційне оскарження,.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені засудженим причини пропуску ним строку на касаційне оскарження, Верховний Суд не визнає поважними, оскільки ОСОБА_4 не обґрунтував, що завадило йому раніше (як до взяття його під варту з 2 березня 2017 року до 12 квітня 2017 року, так і під час перебування під вартою), в межах строку на касаційне оскарження, звернутися до апеляційного суду з відповідним клопотанням про надання йому копії ухвали. Крім того, засуджений також не обґрунтував, як перелічені ним причини позбавили його можливості раніше подати касаційну скаргу, враховуючи, що засуджений звернувся до касаційного суду більше ніж через 8 місяців після закінчення визначеного законом строку на касаційне оскарження, та більше ніж 3 місяці після відбування призначеного покарання. Також щодо вказівок засудженого про те, що однією з причин пропуску ним строку на касаційне оскарження була відсутність в нього юридичної освіти, Верховний Суд повторно вказує, на те, що це не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, адже засуджений не зазначив, що перешкоджало йому звернутись до центру з надання безоплатної правової допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» для призначення йому захисника, для надання кваліфікованої правничої допомоги.
З огляду на викладене, оскільки інших доводів поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений ОСОБА_4 в касаційній скарзі не навів, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2017 року.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3