Справа № 580/2085/18
Номер провадження 1-кс/580/536/18
У Х В А Л А

21 вересня 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчої - ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , що погоджене з прокурором Лебединського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000124 від 24 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2018 року слідчий Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Лебединського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на посів сої, яка вирощується на земельній ділянці державної форми власності загальною площею 7,6267 га за межами населеного пункту на території Лебединської міської ради Сумської області.

Клопотання мотивує тим, Лебединським відділенням поліції Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом самовільного зайняття земельної ділянки на території Лебединської міської ради за ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Встановлено, що на території Лебединської міської ради невідомі особи здійснили обробіток землі державної форми власності та посадили і здійснюють обробіток сільськогосподарських культур.

В ході слідства вказаного провадження встановлено, що на вказаній земельній ділянці, яка розташована між кладовищем по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою з кадастровим номером :01:053:0002, здійснено посів сої та здійснюється обробіток землі. Вказані дії є порушенням вимог земельного законодавства.

Під час огляду місця події вищевказаної земельної ділянки, за участю спеціалістів у сфері геодезії встановлена площа самовільно зайнятої земельної ділянки, яка складає 7,6267 га.

Факт самовільного використання вказаної земельної ділянки зафіксовано оглядом місця події, за участі спеціалістів, які були залучені Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, які здійснили розрахунок шкоди, завданої внаслідок самовільно зайнятої земельної ділянки. Загальна сума шкоди склала 9889 грн. 15 коп.

Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується розрахунками, начальником відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контрою за використанням та охороною земель ОСОБА_5 , та начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Білопільському, Лебединському, Сумському районах та м. Суми Управління з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_6 . Також зазначене підтверджується протоколом огляду місця події, проведеними розрахунками площі спеціалістами ТОВ «Лебединський районний землевпорядний центр», інформацією із Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо відсутності документів, які підтверджують право користування нею.

Власником вказаної земельної ділянки є Держава.

Враховуючи викладене вбачається, що невідомі особи самовільно зайняли земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності на території Лебединської міської ради Лебединського району Сумської області,(за межами населеного пункту) площею 7,6267 га.

Вказані обставини можуть свідчити про наявність в діях невідомих осіб ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Таким чином, посів сільськогосподарської культури сої,вирощений на самовільно зайнятій земельній ділянці, є фактично речовим доказом самовільного зайняття та використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, за відсутності документів, що підтверджують право користування нею.

У зв`язку з цим, постановою слідчого Лебединського відділення поліції від 10.09.2018 посів сої, (як матеріальні об`єкти, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин самовільного зайняття земельних ділянок) на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, площею 7,6267 га за межами населеного пункту на території Лебединської міської ради Сумської області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000124.

Під час судового розгляду слідча підтримала клопотання, пославшись на викладені в ньому доводи.

Заслухавши думку слідчої, вивчивши матеріали справи слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому за змістом п.1 ч.2 та ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів і в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ж до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в т.ч. предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вбачається, що врожай сої 2018 року, який росте на земельній ділянці державної форми власності за межами населеного пункту на території Лебединської міської ради Сумської області, містить ознаки речового доказу, оскільки здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Адже вирощування вказаної сільськогосподарської культури відбувається на землях державної форми власності, які самовільно зайнятті.

Згідно вимог ст. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право:

а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину;

б) самостійно господарювати на землі;

в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

2. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 95 вказаного нормативно-правового акту передбачає, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

2. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 125 Земельного Кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 212 Земельного Кодексу України визначає, що самовільно зайнятті земельні ділянк и підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Також, в абзаці 4 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2)» визначено, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Слідчим суддею установлено, що вищевказані речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і їх визнано речовими доказами.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Слідчим доведено наявність підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме, що врожай сої є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, росте на земельній ділянці державної форми власності здобутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Адже вирощування вказаної сільськогосподарської культури відбувається на землях державної форми власності, як самовільно зайняті.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку про необхідність задоволення клопотання з метою збереження речового доказу на посів сої на земельній ділянці, яка розташована між кладовищем по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою з кадастровим номером :01:053:0002, площею 7,6267 га необхідно накласти арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170 173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , що погоджене з прокурором Лебединського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000357, задовольнити.

Накласти арешт на посів сої, яка вирощується на земельній ділянці державної форми власності загальною площею 7,6267 га за межами населеного пункту на території Лебединської міської ради Сумської області, а саме між кладовищем по вул. Сумська, 152 м. Лебедин та земельною ділянкою з кадастровим номером :01:053:0002, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1