АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2552/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
10 липня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника власника майна, адвоката ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представників власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, -
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представники власника майна ТОВ «ІВП ТРІАДА» - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та порушення при її винесенні Кримінального процесуального кодексу України, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти зазначають про те, що прокурор не дотримався вимог кримінального процесуального закону при зверненні до суду із клопотанням про арешт майна, оскільки останнім не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, на які він послався у клопотанні. Стверджують про невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України та відсутність підстав для накладення арешту на майно ТОВ «ІВП ТРІАДА».
Також апелянти вказують на те, що жодній посадовій особі ТОВ «ІВП ТРІАДА» про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено, а посадові особи товариства не підпадають під визначення службової особи у розумінні ст. 364 КК України.
Далі в апеляційній скарзі адвокати звертають увагу суду на непідтвердженність доказами твердження сторони обвинувачення про те, що ПАТ «Укртрансгаз» укладено з ТОВ «ІВП ТРІАДА» удавані угоди та те, що фінансово-господарські операції проведені між ПАТ «Укртрансгаз» і ТОВ «ІВП ТРІАДА» мають ознаки фіктивності та не призвели до реального настання юридичних та фактичних наслідків. Додають про відсутність будь-якого судового рішення про визнання таких угод недійсними, фіктивними чи удаваними.
Крім того, адвокати зазначать, що в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ТОВ «ІВП ТРІАДА» грошові кошти, які знаходяться на зазначених банківських рахунках, набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Додають, що безготівкові кошти не підпадають під визначення речових доказів.
Також апелянти вказують на відсутність даних про те, що між підприємствами ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» та ТОВ «ІВП Тріада» здійснювалися фінансові взаємовідносини з використанням рахунків відкритих Товариством в банківській установі у ПАТ «Айбокс Банк», а договори ПАТ «Укртрансгаз» та ТОВ «ІВП ТРІАДА» укладені відповідно до чинного законодавства України та відповідають вимогам ст.203 ЦК України.
Стверджують, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» реально виконувалися роботи за договорами про закупівлю робіт, про що свідчать товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), замовником яких є ТОВ «ІВП ТРІАДА», перевізником ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «ОптімалЛогістик», а вантажем, що перевозився, є блоки обліку газу ГРС 2, блок очищення та підготовки газу ГРС №2 та блоки обліку газу ГРС 5, блок очищення та підготовки газу ГРС №5. Додають, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» на законних підставах отримує кошти від ПАТ «Укртрансгаз» за договорами про закупівлю робіт та є інженерно-виробничим підприємством, має необхідні основні засоби, штатний розпис, для здійснення діяльності, має відповідні дозволи, ліцензії, сплачує податки, веде законну господарську діяльність.
У підсумку апелянти додають, що надані прокурором докази не підтверджують обставин, викладених в клопотанні, оскільки стороною обвинувачення не доведено існування правових підстав для накладення арешту та існування обгрунтованої підозри щодо вчинення за участю ТОВ «ІВП ТРІАДА» будь-якого кримінального правопорушення. Додають, що арешт грошових коштів товариства негативно впливає на його господарську діяльність.
Одночасно автори апеляційної скарги вказують, що ухвала слідчого судді постановлена без виклику у судове засідання власника майна, та засобами поштового зв`язку отримана службовими особами ТОВ «ІВП ТРІАДА» 20.04.2018. Апеляційна скарга подана до суду 24.04.2018.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представники участіу судовому засіданні не приймали, копію оскаржуваної ухвалиапелянтом отримано 20.04.2018, апеляційна скарга подана до суду 24.04.2018, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянтів на невідповідність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовими доказами від 12.03.2018, відповідно до якої, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами, з посиланням на те, що зазначені у постанові банківські рахунки та кошти на них містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення (а.с. 38-40).
З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання апелянтів на відсутність будь-яких даних, які б вказували, що належні ТОВ «ІВП ТРІАДА» грошові кошти, які знаходяться на зазначених банківських рахунках, набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з урахуванням доданих ініціатором клопотання матеріалів на його обгрунтування.
Твердження апелянтів про відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки необхідність доведення обгрунтованої підозри має місце у разі накладення арешту з метою передбаченою пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, що у цьому випадку не мало місця, з огляду на мету арешту передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання авторів апеляційної скарги на те, що жодній посадовій особі ТОВ «ІВП ТРІАДА» не повідомлено про підозру.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Посилання адвокатів на непідтвердженність доказами твердження сторони обвинувачення про те, що ПАТ «Укртрансгаз» укладено з ТОВ «ІВП ТРІАДА» удавані угоди та те, що фінансово-господарські операції проведені між ПАТ «Укртрансгаз» і ТОВ «ІВП ТРІАДА» мають ознаки фіктивності та не призвели до реального настання юридичних та фактичних наслідків, а судові рішення про визнання таких угод недійсними, фіктивними чи удаваними відсутні, те, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» на законних підставах отримує кошти від ПАТ «Укртрансгаз» за договорами про закупівлю робіт та є інженерно-виробничим підприємством, має необхідні основні засоби, штатний розпис, для здійснення діяльності, має відповідні дозволи, ліцензії, сплачує податки, веде законну господарську діяльність, слід визнати передчасними, оскільки дані обставини не є предметом розгляду при вирішенні питання про застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження апелянтів з приводу відсутності даних про те, що між підприємствами ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» та ТОВ «ІВП Тріада» здійснювалися фінансові взаємовідносини з використанням рахунків відкритих Товариством в банківській установі ПАТ «Айбокс Банк», а договори ПАТ «Укртрансгаз» та ТОВ «ІВП ТРІАДА» укладені відповідно до чинного законодавства України та відповідають вимогам ст.203 ЦК України.
З цих же підстав є передчасними доводи апеляційної скарги в частині того, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» реально виконувалися роботи за договорами про закупівлю робіт, про що свідчать товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), замовником яких є ТОВ «ІВП ТРІАДА», перевізником ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «ОптімалЛогістик», а вантажем, що перевозився, є блоки обліку газу ГРС 2, блок очищення та підготовки газу ГРС №2 та блоки обліку газу ГРС 5, блок очищення та підготовки газу ГРС №5 та те, що посадові особи товариства не підпадають під визначення службової особи у розумінні ст. 364 КК України.
Твердження апелянтів про те, що арешт грошових коштів товариства негативно впливає на його господарську діяльність, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце, з огляду на ненадання апелянтом, всупереч вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, відомостей про повне блокування роботи товариства.
Посилання авторів апеляційної скарги на те, що безготівкові кошти не підпадають під визначення речових доказів, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Доводи апелянтів про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які він послався у клопотанні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості та незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвокатів без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4