Провадження №1-кп/748/218/18
Єдиний унікальний№ 748/1116/18
У Х В А Л А
25 травня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Чернігові у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2017 за № 0000943 за обвинуваченям ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського районного суду Чернігівської області від прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що можливо призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні висловив позицію про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з огляду на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, яку виклав у письмовому клопотанні, яку просив долучити до матеріалів кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував, зазначивши, що обставини, на які посилається сторона захисту можна з"ясувати під судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України та/або закону, приходить до наступного.

Цей обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні був складений 24.04.2017 слідчим СВ Чернігівського РВП Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 та затверджений прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Зокрема, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, а саме, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ст. 3 КПК України передбачено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 статті 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Тобто, системний аналіз вказаних положень КПК України свідчить, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством в тому числі і рішенням Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Також, Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).

Як зазначалося вище, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення. Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.

В обвинувальному акті, у формулюванні обвинувачення зазначено наступне: « ОСОБА_3 …у подальшому переніс до господарчої будівлі, що знаходиться на території господарства по АДРЕСА_1 …де зберігав до 15.09.2017 без передбаченого законом дозволу» та у другому абзаці: «під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді…у приміщенні господарчої будівлі, що знаходиться на території господарства по АДРЕСА_1 …, які ОСОБА_7 незаконно зберігав у господарчій будівлі, що знаходиться на території господарства по АДРЕСА_1 ».

В той же час, згідно довідки виданої виконкомом Іванівської сільської ради Чернігівського району та області №326 від 25.05.2018, будинок АДРЕСА_1 має дві частини. ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 , друга частина будинку значиться за померлим ОСОБА_8 . Окремої адреси АДРЕСА_1 не існує.

Під час підготовчого судового засіданні судом на підставі паспортних даних обвинуваченого встановлено, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що також зазначено і в анкетних даних обвинуваченого в обвинувальному акті.

Таким чином, формулювання обвинувачення викладено не конкретно в частині місця вчинення кримінального правопорушення та є незрозумілим, про що також зазначалося стороною захисту.

Суд вважає, що дані суперечності порушують права обвинуваченого на захист так як, зазначалося вище, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору так як він суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Підстав для зміни, обрання чи скасування запобіжного заходу, обвинуваченому, враховуючи положення ст. 315 КПК України, та відсутність таких клопотань у прокурора, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.314-318, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання про повернення обвинувального акта прокурору - задовольнити.

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2017 за № 0000943 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, повернути прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області.

СуддяОСОБА_1