Єдиний унікальний номер 227/2887/18
Номер провадження 11-сс/775/272/2018

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

підозрюваного: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

13 липня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження зареєстрованого до ЄРДР за № 0001075 від 11.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, Донецької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 .

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, органом досудового розслідування обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд відмовив в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку тим, що прокурором доведені обставини, передбачені у п.1 ч.1 ст.194 КПК України проте не доведені обставини, передбачені пунктами 2 та 3 цієї статті, а саме: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, та застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 21-00 до 07-00 годин без дозволу слідчого, прокурора або суду.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ризики зазначені в клопотання слідчого знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання, крім того зазначив, що Сиволап не одружений утриманні малолітніх дітей не має, не працевлаштований, на життя заробляє випадковими заробітками, зареєстрований у м. Донецьк, який на даний час є тимчасово окупованою територією України, тобто підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків. Тому вважає, що до ОСОБА_6 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Крім того зазначив, що за адресою по АДРЕСА_2 , останній зареєстрований, як тимчасово переміщена особа, а мешкає за адресою по АДРЕСА_3 , також судом не встановлено, кому на праві власності належить квартира за зазначеною адресою та не отримано погодження власника. Стверджує, що до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло з 21-00 години до 07-00 години, при цьому злочин останнім скоєно о 09-00 годині, таким чином, вказаний запобіжний захід жодним чином не запобігає ризику вчинення аналогічного злочину.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволені апеляційної скарги, думку підозрюваного, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 11.07.2018 року кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР за №0001075 за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 1- ч. 3 ст. 185 КК України.

12.07.2018 року о 00-30 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.07.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно пред?явленої підозри ОСОБА_6 , 11.07.2018 року близько о 09:00 год. маючи намір на таємне викрадення чужого майна, пов`язаного з незаконним проникненням до чужого володіння особи з метою наживи пройшов до буд. АДРЕСА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перетинання паркану, таємно проник у двір домоволодіння будинку АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою. Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, шляхом віджиму вікна проник до приміщення житлового будинку, де на ґрунті раніше виниклого наміру спрямованого на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, з метою наживи, виявив майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: 2 мобільні телефони моделі «Samsung», мобільний моделі «Lenovo», мобільний телефон «HTC», ноутбук «hp», 2 відеокамери моделі «Cenon» та «dji», 3 планшети, а саме дві моделі «Apache» та одна модель «Assistant», грошові кошти в сумі 850 доларів США, 500 грн., шкатулку з золотими прикрасами, які переніс до подвір`я та склав біля порогу, тим самим підготував вказані речі до викрадення. Після того, зі спальної кімнати вказаного будинку виніс на подвір`я металевий сейф, в якому зберігались грошові кошти та намагався відкрити його шляхом демонтажу. Однак свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна на свою користь не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був застигнутий на місці скоєння злочину власником домоволодіння АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , який повідомив працівників поліції про крадіжку належного йому майна.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Колегією суддів перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому встановлено, що клопотання слідчого містить посилання на відповідні матеріали, які підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Вагомість вказаних доказів не викликає сумнівів.

Колегія суддів вважає, що рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.

Так, слідчий суддя при обрані запобіжного заходу, врахував тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , особу останнього, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та мотиви, викладені в клопотанні прокурора, прийшов до вірного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронних засобів контролю, обґрунтувавши це в своїй ухвалі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої та є достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків.

Слідчий суддя правильного застосував домашній арешт за відповідною адресою, оскільки у вказано місці ОСОБА_6 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, де також мешкає його матір та до підозрюваного застосовано додатковий обов`язок у виді застосування електронного засобу контролю, який підозрюваному слід носити весь час домашнього арешту, що сприятиме виконанню покладених на нього обов`язків. Отже доводи прокурора в цій частині не заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що на час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_6 виконував покладені на нього обов?язки та за вимогою суду з?являвся до судових засідань.

Отже, вагомих підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177,183,376,404,407,419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2018 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді