11-кп/775/425/2018(м)
221/5515/16-к

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/425/2018(м)
Доповідач: ОСОБА_2 221/5515/16-к

іменем У к р а ї н и
10 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адмінстративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк Донецької області, українець, громадянин України, який має середньо-спеціальну освіту, розлучений, тимчасово не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України та засуджений до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, покладені обов`язки в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 р. ОСОБА_7 визнаний винним за ст. 263 ч.1 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_7 29.07.2016 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, йшов на автобусну зупинку смт. Новоайдар Луганської області та на узбіччі дороги біля лісосмуги побачив чорну шкарпетку, у внутрішній частині якої була бойова граната РГД, а також запал до гранати. Після чого, ОСОБА_7 маючи раптово виниклий умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, взяв вищезазначену шкарпетку з бойовою гранатою, а також запалом до гранати, після чого поклавши в пакет, який був при ньому, переносив при собі, тим самим, вчинив незаконне придбання та носіння бойового припасу. Після чого направився на автобусі сполученням «Сєверодонецьк - Бердянськ» до м. Маріуполь, де на блокпосту «Волноваха №1» розташованого в м. Волноваха Волноваського району Донецької області при перевірці документів та речей на підставі Наказу №415 від 12 червня 2015 року «Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областях» та керуючись пунктом 3.2 вказаного наказу згідно якого «на контрольних пунктах в`їзду та виїзду здійснюється: перевірка транспорту, що рухається через блокпост, на наявність заборонених предметів та речовин (зброя, боєприпаси, вибухівка, наркотичні засоби тощо); недопущення виходу заборонених вантажів (товарів) з тимчасового неконтрольованої території та відповідно перевезення таких вантажів (товарів) на таку територію», а також ст.ст. 14 та 15 ч.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» згідно яких «у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження праві і свобод громадян; здійснювати в районі проведення антитерористичної операції особистий догляд громадян, огляд речей, що при них знаходяться, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться», 29.07.2016 року об 17 год. 15 хвилин було виявлено та вилучено у гр. ОСОБА_7 в особистих речах бойову гранату та запал до гранати, які згідно висновку судово-вибухотехнічної експертизи №437 від 18.08.2016 року наданий на експертизу предмет, ззовні схожий на корпус бойової гранати «РГД 5» є промислово виготовленим корпусом гранати РГД-5, що споряджений розривним зарядом - тротилом (110-115 г.), який є складовою частиною бойового припасу - ручної осколкової гранати - РГД-5 та являється боєприпасам. Запал до ручної гранати з маркуванням «УЗРГМ - 2» є уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим та являється боєприпасам. При конструктивному поєднанні запалу гранати УЗРГМ - 2 та корпуса гранати РГД-5 виходить повністю споряджена та готова до використання за призначенням (призначена для ураження живої сили противника переважно у наступі) осколкова ручна граната дистанції дії РГД-, яка відноситься до боєприпасів та придатна до вибуху, яку ОСОБА_7 діючи умисно, незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Не погодившись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 263 ч.1 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.
Вважає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, визнав виключними обставинами, те, що останній раніше не судимий, приймав участь в антитерористичній операції, за місцем проходження служби зарекомендував себе задовільно та не зважив на те, що обвинувачений провину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав, на теперішній час не працює, не заважаючи на працездатний вік, тобто соціально корисною працею не займається.
На думку прокурора, наведені обставини в сукупності не можуть істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, зокрема коли незаконний обіг зброї у країні провокує зростання тяжких злочинів і представляє все більш серйозну загрозу державній безпеці, спричиняє за собою цілий ряд злочинів терористичної спрямованості. Зауважує, що ОСОБА_7 , будучи учасником антитерористичній операції, тобто особою обізнаною, що граната є бойовим припасом, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків, зберігав її протягом приблизно 8 годин у себе в сумці під час проїзду в автобусі, де окрім нього знаходилися 35 осіб. Наведені обставини у своїй сукупності, на думку прокурора, обґрунтовують висновок про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
В своїй апеляційні скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що суд у вироку безпідставно визнав достовірними, правдивими, належними та достатніми доказами покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не зважив на їх суперечності. Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відкинув інші які його виправдовували. На його думку наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду у вироку є підставою для його скасування.
Посилається на рекомендації, викладені в п. 5 постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними |матеріалами бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби зі вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. З цього приводу зауважує, що основною характерною ознакою боєприпасів, як предмету злочину за ст.263 ч.1 КК України, є їх призначення для ураження живої цілі. Вказує, що саме цією характерною ознакою визначається суспільна небезпечність діяння, особи, яка носить бойові припаси із собою, з метою їх застосування для ураження живої цілі незалежно від правомірності чи неправомірності намірів. Між тим, його дії безумовно свідчать про відсутність такої мети.
Наполягає на тому, що боєприпас, а саме граната РГД-5, під час вилучення у нього була в розібраному стані, корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до неї були від`єднані один від одного, що підтверджують покази свідків, протокол огляду місця події, висновки експерта, його покази в суді, в частині того, що корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до неї були щільно огорнуті шкарпеткою, що виключає можливість швидкого використання, на що суд у вироку не звернув уваги.
Вказує, що у порушення вимог ст. 373, 374 КПК України обвинувальний вирок містить припущення, щодо доведеності його вини, що є неприпустимим.
Крім того, відповідно до назви заяви, яка ним була подана до суду, ним були викладені факти, які свідчать про недопущення та ненадання йому своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного на захист, вчинене слідчим, прокурором суддею, що само по собі згідно ст. 374 ч.1 КК України слід вважати злочином, проте суд ніякої правової оцінки цим обставинам не надав.
Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у клопотанні про здійснення запиту до департаменту ГУ Національної поліції України, який здійснює нагляд за розміщенням новинних статей на офіційному сайті Національної поліції України, про надання відповіді про джерела надходження інформації відносно опублікування статті від 31.07.2016 року об 11:31 з текстом: ГРАНАТА У ШКАРПЕТЦІ ТА АМФЕТАМІН У КИШЕНІ. НА БЛОКПОСТІ ПІД ВОЛНОВАХОЮ ПОЛІЦЕЙСЬКІ ВИЛУЧИЛИ НЕБЕЗПЕЧНИЙ БАГАЖ (ФОТО)" Вважає, що суд таким чином, висловив своє небажання досліджувати докази сторони захисту, перевірка яких мала істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказує, що суд у порушення вимог ст. 348 ч.1 КПК України, не роз`яснив йому належним чином суть обвинувачення, посилається на рекомендації, викладені в листі від 05.10.2012 року № 223- 1446/0/4-12 Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У судовому засіданні, яке відбулося 20.10.17 року суд, повідомивши його про зміст ст. 263 ч.1 КК України, за якою йому було висунуто обвинувачення не надав йому роз`яснення закону, який визначає правила обороту (користування) бойовими припасами, чи взагалі забороняє вчиняти будь-які дії з ними без спеціального дозволу, не послався на роз`яснення, викладені в пленумі Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами".
Насправді, він не зрозумів суть обвинувачення в частині Незаконного поводження з... бойовими припасами..., а також Носіння, зберігання, придбання ...без передбаченого законом дозволу.... Вважає, що ці порушення слід визнати незабезпеченням обвинуваченому права на захист, передбаченого ч. 1 ст. 20 КПК України за якою обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу висунутої підозри чи обвинувачення.
Крім іншого, ОСОБА_7 в апеляції зазначає, що в обвинувальному вироку не наведено доказів, підтверджуючих, що він мав можливість з моменту знешкодження ним корпуса гранати РГД-5 та запалу УЗРГМ-2 до неї і до моменту здачі цих складових частин працівникам поліції на блок-посту Волноваха-1, здати корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до неї в іншому місці.
Вказує, що з моменту знешкодження ним і до моменту здачі корпуса гранати РГД-5 та запалу УЗРГМ-2 до неї працівникам поліції на блок-посту Волноваха-1 ці складові частини зберігались та переносились ним при собі, що зазначено в протоколі огляду місці події та у вироку суду. Проте в обвинувальному вироку немає жодного доказу, підтверджуючого, що він мав намір приховати або іншому місці зберігати корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до неї. На думку обвинуваченого, органи досудового розслідування припустилися істотної неповноти дослідження обставин події, яку не було усунуто під час судового розгляду, що призвело до постановлення незаконного вироку.
Вислухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав свої апеляційні вимоги, заперечував проти апеляції прокурора, прокурора, який заперечував проти апеляційних доводів захисту, підтримав свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційні доводи захисту та обвинувачення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачення та захисту не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Аналізуючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині недостовірності та неточності в поясненнях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів вважає їх надуманими. З пояснень обох свідків, допитаних під час судового розгляду з додержанням вимог ст. 352 КПК України, виходить, що вони були понятими 29.07.2016 року на пропускному пункті м. Волноваха Донецької області під час вилучення у пасажира автобуса ОСОБА_7 бойової гранати, в їх присутності ОСОБА_7 розповідав, що знайшов гранату в лісосмузі, віз на блокпост, щоб здати. Граната лежала поряд із запалом, в їх присутності почали огляд, склали протокол та вилучили гранату. Наведені доказам згідно ст. 94 КПК України судом була дана належна правова оцінка з точки зору їх достовірності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами. Будь-яких істотних суперечностей у показах свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про обставини вилучення гранати у обвинуваченого 29.07.2016 року, які б могли вплинути на висновки суду щодо доведеності його вини колегія суддів не вбачає.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений наголошує, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відкинув інші, які його виправдовували, але не наводить такі докази захисту у розумінні ст. 84 КПК України, ні під час судового розгляду провадження, а ні в апеляційній скарзі. Тому апеляційні твердження обвинуваченого про наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду як підстави для його скасування, колегія суддів вважає необґрунтованими, як і твердження про те, що вирок суду не відповідає положенням ст. 374 КПК України, оскільки ґрунтується на припущеннях.
З журналу судового засідання вбачається, що клопотання обвинуваченого про здійснення запиту до департаменту ГУ Національної поліції України, який здійснює нагляд за розміщенням статей на офіційному сайті Національної поліції України, про надання відповіді про джерела надходження інформації відносно опублікування статті від 31.07.2016 року об 11:31 з текстом: ГРАНАТА У ШКАРПЕТЦІ ТА АМФЕТАМІН У КИШЕНІ. НА БЛОКПОСТІ ПІД ВОЛНОВАХОЮ ПОЛІЦЕЙСЬКІ ВИЛУЧИЛИ НЕБЕЗПЕЧНИЙ БАГАЖ (ФОТО)" було розглянуто судом під час судового розгляду в порядку, передбаченому ст. 350 КПК України. Відмову в клопотанні обвинуваченому, на думку колегії суддів, не можна вважати ознакою упередженості суду або проявом небажання суду досліджувати докази сторони захисту, як вважає обвинувачений.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його права на захист під час досудового слідства були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції. З матеріалів наданих суду обвинуваченням під час судового розгляду виходить, що ОСОБА_7 29.07.16 року під час вилучення гранати на блокпосту «Волноваха №1» затримано в порядку ст. 208 КПК України не було, його конституційні права органами досудового слідства не обмежувалися, у той же день відомості про виявлене кримінальне правопорушення за ст. 263 ч.1 КК України були внесені до ЄРДР (а/с 9 т.1), ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України 30.09.16 року, у той же час ОСОБА_7 під підпис були повідомлені його права, передбачені ст. 42,277 КПК України, в тому числі і право на захисника (а/с 55-56 т.2) 04.10.16 року ОСОБА_7 , маючи процесуальний статус підозрюваного, відмовився від послуг захисника, слідчому зауважив, що захист своїх прав буде здійснювати самостійно. (а/с 57 т.2). Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 також відмовився від послуг захисника, наданого йому регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Донецькій та Запорізькій областях (а/с 9 т.2). За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні твердження ОСОБА_7 про порушення його прав на захист, в частині не роз`яснення права на захист при затриманні, несвоєчасного надання йому захисника, інших прав, передбачених ст.20,42 КПК України, під час слідства та суду не можна вважати обґрунтованими.
Аналізуючи апеляційні доводи ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що судом під час судового розгляду провадження не були порушені вимоги ст. 348 ч1 КПК України. Виходячи з запису судового засідання, після оголошення обвинувачення головуючий встановив особу обвинуваченого, з`ясував його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснив йому суть обвинувачення у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу за ст. 263 ч.1 КК України, запитав чи зрозуміло воно йому, чи визнає він себе винним та чи бажає дати показання в суді. Виконуючи положення ст. 348 КПК України суд діяв у межах висунутого ОСОБА_7 , обвинувачення, будь-які посилання суду на рекомендації, викладені в листах Вищого Спеціалізованого суду України або в постановах пленуму ВСУ, виданих з питань незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями, поза межами обвинувачення при роз`ясненні обвинуваченому суті висунутого обвинувачення діючим КПК України не передбачено. Тому апеляційні доводи ОСОБА_7 , про порушення судом вимог ст.348 КПК України, колегія суддів вважає помилковими.
За висунутим обвинуваченням за ст. 263 ч.1 КК України у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу за ст. 263 ч.1 КК України, ОСОБА_7 під час судового розгляду тривалий час давав вичерпні пояснення на свій захист, не визнаючи свою провину, тому його твердження про незабезпечення йому судом права на захист, передбаченого ч. 1 ст. 20 КПК України, що полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу висунутої підозри чи обвинувачення слід вважати безпідставними.
Колегія суддів цілком погоджується з висновками суду про безпідставність тверджень ОСОБА_7 про добровільну видачу ним бойових припасів, оскільки вони спростовуються не тільки поясненнями свідків та протоколом огляду місця події, але і самим ОСОБА_7 , який пояснив, що він віддав сумку, в якій знаходилась граната, після вимоги військовослужбовця на блокпосту м Волноваха. Такі обставини, на думку колегії суддів, виключають можливість звільнення ОСОБА_7 від відповідальності за ст. 263 ч.3 КК України
Приймаючи рішення про доведеність вини обвинуваченого за ст. 263 ч.1 КК України, суд обґрунтовано зважив на те, що ОСОБА_7 , знайшовши гранату не віддав її на автостанції при посадці в автобус, не повідомив про наявність у нього бойового припасу відповідним органам, зберігав при собі протягом всього шляху руху автобусу, в якому знаходилися інші громадяни, упродовж приблизно восьми годин, що створювало загрозу для життя пасажирів. Колегія суддів вважає переконливими та погоджується з мотивами, наведеними у вироку суду в частині того, що ОСОБА_7 кілька разів під час руху автобуса мав можливість добровільно здати боєприпас, оскільки на шляху руху автобусу було декілька блокпостів, автобус неодноразово зупинявся на вимогу працівників поліції та військовослужбовців, оскільки шлях руху автобусу міжміського сполучення проходив по території на якій проводилася антитерористична операція, але не зробив цього, що без сумніву виключає добровільну здачу боеприпасів, як підставу для звільнення від кримінальної відповідальності.
З наведених підстав колегія суддів вважає, що апеляційні доводи ОСОБА_7 , про відсутність в обвинуваченні доказів на підтвердження того, що він після знешкодження гранати мав намір та можливість зберігати її в іншому місці крім своєї сумки, приховати або іншому місці зберігати корпус гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до неї, такими що не відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим слідством та судом у вироку, а також такими, що позбавлені будь-якого правового змісту.
Колегія суддів вважає, що мотиви визнання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за 263 ч1 КК України є змістовними, обґрунтовуються сукупністю досліджених судом доказів зібраних обвинуваченням, які є належними, допустимим та достатніми для постановлення обвинувального вироку. Висновки суду відповідають, в тому числі, і рекомендаціям, викладеним в Постанові пленуму Верховного суду України № 3 від 26.04.2002 року Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами. , за якими бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби зі вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. Основною, загальною ознакою боєприпасів, як предмету злочину за ст.263 ч.1 КК України, є їх призначення для ураження живої цілі. Саме цією характерною ознакою визначається суспільна небезпечність діяння, особи, яка носить бойові припаси із собою, з метою їх застосування для ураження живої цілі незалежно від правомірності чи неправомірності її намірів.
Зважаючи на наведені рекомендації, колегія суддів вважає, що хибними
твердження ОСОБА_7 , викладені в апеляції про те, що проаналізовані судом докази не дають підстав вважати, що вилучена у нього граната РГД-5 в розібраному виді принадна для ураження живої цілі, може бути використаною з суспільно-небезпечною метою. На думку колегії суддів вони спростовуються висновком експерта Центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України від 18.08.2016 року № 437. З нього виходить, що при конструктивному поєднанні запалу гранати УЗРГМ -2 та корпусу гранати РГД -5 утворюється повністю споряджена та готова до використання за призначенням /призначена для ураження живої сили противника переважно у наступі/ осколкова ручна граната дистанційної дії РГД -5, яка відноситься до боєприпасів та придатна до вибуху. / а.с. 161-164 т1/.
Аналогічний висновок вбачається і з роз`яснень експерту Центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України ОСОБА_10 , який в суді повідомив, що корпус і запал гранати це дві частини від`ємні одна від одної, для поєднання потрібно 2-3 сек. У даному випадку запал та корпус гранати були окремо, однак все разом є повністю спорядженим бойовим припасом, такі речі як запал, детонатори самі по собі є бойовими припасами.
Колегія суддів вважає докази, наведені обвинувальному вироку суду достовірними, правдивими, належними, такими, що не суперечать один одному, та приходить до висновку що провина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, тому що він своїми умисними діями скоїв незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Апеляційна скарга обвинуваченого не містить підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни або скасування вироку суду.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, колегія суддів також вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. Колегія суддів виходить з положень ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання. При цьому, особі яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Загальні принципи визначення судами покарання за кримінальними справами, викладені і в п.3 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.03 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів за тяжкістю за ст.12 КК України, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення та наслідків. Визначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, суд у вироку повинен мотивувати своє рішення у цій частині. Досліджуючи данні про особу обвинуваченого, суд повен з`ясувати його вік, стан здоров`я, його характеристику як у побуті, так і як за місцем роботи або навчання, його минуле, склад сім`ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його майнове положення та т.і.
Приймаючи рішення в частині апеляційних вимог прокурора колегія суддів вважає, що під час судового розгляду судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому повною мірою були виконані вимоги ст. 65 КК України, вид і міра покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При постановленні вироку суд врахував, що обвинуваченим був вчинений умисний тяжкий злочин. Колегія суддів враховує також, що обставини вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України в обстановці що склалася в країні, в районі проведення антитерористичної операції, поблизу лінії розмежування, становлять підвищену погрозу суспільному порядку та мають негативний кримінальний потенціал, проте зважує і на те, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_7 не настало, боєприпас був своєчасно вилучений у обвинуваченого, який видав гранату на вимогу працівників поліції, тому вважає, апеляційні твердження прокурора про виключні обставини вчинення злочину обвинуваченим як підставу для призначення більш суворого покарання непереконливими.
Колегія суддів також вважає, що розцінюючи данні, характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 при призначенні покарання, суд правильно врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, приймав участь в антитерористичній операції, нагороджений відзнакою Президента України, за місцем проходження війскової служби та за місцем проживання характеризується позитивно, звільнений з військової служби 28.07.2016 року, офіційно не працевлаштований. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до положень ст.66,67 КК України судом встановлено не було.
Виходячи з вимог ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання з випробуванням з застосуванням положень ст. 75,76 КК України, призначене судом ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження інших злочинів та підстав для скасування вироку згідно ст. 420 КПК України в частині призначення більш суворого покарання за апеляцією прокурора не вбачає.
Керуючись стст. 405.406,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 року, постановлений щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: