Номер провадження: 11-кп/785/903/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001629 від 26.09.2017 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 12.04.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186 та ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання:

- за ст.186 ч.1 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ст.186 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

У відповідності до положень ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі,-

встановив:

Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння злочинів за наступних обставин.

02.06.2017 року, близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи у пров.8-й Чорноморський в м. Одеса, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка йшла по даному провулку, майно якої визначив об`єктом свого злочинного посягання, наздогнав потерпілу ОСОБА_9 біля будинку АДРЕСА_3 , та діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 шляхом ривку зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюг із золотим хрестиком загальною вагою 10 грамів і загальною вартістю 6000 грн. та з викраденим майном зник в невідомому напрямку, тим самим своїми навмисними діями заподіяв ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 6000 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи повторно, 19.06.2017 року, близько 12.00 години, за попередньою змовою з ОСОБА_10 (якого вже засуджено вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2018 року) та ОСОБА_11 (якого засуджено вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 03.03.2018 року) з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи на розі вулиць Нікітіна та Дорожньої в м. Одесі, побачили раніше незнайому їм ОСОБА_12 , яка йшла по вище вказівній вулиці, майно якої визначили об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наздогнали потерпілу біля будинку №32 по вул. Дорожня в м. Одесі, де згідно відведеним ролям, розуміючи, що їх дії направлені на відкрите викрадення чужого майна, залишаються помітними для потерпілої ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, ОСОБА_11 шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_12 золотий ланцюг (цепочку) вагою 2 грами вартістю 2000 грн. із золотим хрестиком вагою 3 грами вартістю 3000 гривень та з викраденим майном зникли в невідомому напрямку, тим самим своїми навмисними діями заподіяли ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 5000 гривень.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на необґрунтованість вироку суду в частині призначеного покарання, а саме його суворість, просить пом`якшити призначене йому покарання.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що судом було неповно досліджено характеризуючі його особу дані та не взято до уваги те, що потерпілим матеріальний збиток відшкодовано і з їхнього боку відсутні матеріальні претензії.

На підставі цього, просить вирок відносно нього змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання, яке не пов`язане із обмеженням або позбавленням волі, застосувавши до нього дію ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як видно з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 та ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, а саме те, що він раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав те, що обвинувачений свою вину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, підтвердив всі обставини скоєння кримінальних правопорушень, сприяв в розкритті злочинів. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, завдана шкода потерпілій ОСОБА_13 відшкодована в повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції встановлено вчинення злочину відносно особи похилого віку.

У відповідності до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

При цьому, при аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Як вбачається з оскаржуваного обвинуваченим ОСОБА_7 вироку, суд зважаючи на обставини вчинених злочинів, та їх суспільну небезпеку, врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і при призначені покарання за кожен злочин окремо застосував положення ст.69 КК України, визначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж визначено санкціями ч.1 та ч.2 ст.186 КК України, а саме обмеження волі. В подальшому, у відповідності до положень ст.70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, районний суд вірно визначив обвинуваченому остаточне покарання у виді обмеження волі.

Водночас, зважаючи на обставини вчинених злочинів та їх суспільну небезпеку, районний суд не знайшов підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції щодо неможливості застосування щодо обвинуваченого покарання із застосуванням ст.75 КК України та вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суд цілком законно застосував до обвинуваченого більш м`який вид основного покарання, ніж зазначений в санкції статей 186 ч.1 та 186 ч.2 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі з триманням в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення нагляду за ним з обов`язковим залученням засудженого до праці.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Доводи обвинуваченого щодо неврахування наявних у матеріалах провадження даних про особу обвинуваченого апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки саме ці дані про особу обвинуваченого і встановлені районним судом пом`якшуючі покарання обставини, слугували підставою для призначення йому більш м`якого покарання, ніж визначеного санкціями ч.1 та 2 ст.186 КК України і були повністю враховані районним судом при призначенні покарання.

Разом з тим, апеляційний суд був позбавлений можливості прийняти як належний доказ на підтвердження обставин відшкодування спричиненої злочином шкоди надану апеляційному суду розписку про відшкодування потерпілій ОСОБА_12 шкоди, яка нібито написана потерпілою ОСОБА_12 , оскільки цей документ був наданий стороною захисту, а не безпосередньо потерпілою і при цьому він не містить підтвердження факту написання її безпосередньо потерпілою.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції, в частині призначеного покарання - не вбачає.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 12.04.2018 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч.1 ст.186 та ч.2 ст.186КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ОСОБА_4