Ухвала
Іменем України
16 травня 2018 року

м. Київ
справа № 161/4947/17

провадження № 51-6140 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року,
встановив:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Залишено незмінним запобіжний захід - утримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з

03 лютого 2017 року.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 лютого 2017 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 2 статті 187 КК на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 72 КК невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2011 року у виді обмеження волі на строк два роки один місяць двадцять чотири дні переведено у один рік двадцять сім днів позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неповноту судового розгляду на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги захисник вказує на суперечності у показаннях потерпілого та свідків, відхилення судом першої інстанції клопотання сторони захисту про повторний допит свідків, а також зазначає, що висновки місцевого суду не підтверджуються доказами. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не відноситься до предмету перевірки у касаційному порядку.
Крім того, у касаційній скарзі захисник не наводить мотивів щодо неналежності та недопустимості доказів у кримінальному провадженні та лише зазначає загальні вислови.
Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. При цьому, враховувати повноваження, якими наділений суд касаційної інстанції відповідно до вимог статті 433 КПК.

Разом з цим, у частині 1 статті 50 КПК визначено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Як убачається з доданих до касаційної скарги документів, захисник на підтвердження повноважень надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію договору про надання правової допомоги ОСОБА_4 . Однак захисник не надав ордеру.
Водночас вказаний договір про надання правової допомоги ОСОБА_4 із адвокатом ОСОБА_5 уклала ОСОБА_6 .
Відповідно до статті 51 КПК договір із захисником має право укласти особа, передбачена в частині 1 статті 45 цього Кодексу, а також інші особи, які діють в її інтересах, за її клопотанням або за її наступною згодою.
Наведене свідчить, що договір про надання правової допомоги може укладатись на користь засудженого іншою особою, яка діє в його інтересах, але за умови наявності клопотання від засудженого або за його наступною згодою.
Однак зі змісту долученого договору про надання правової допомоги не вбачається висловлення засудженим ОСОБА_4 ані клопотання, ані згоди останнього на здійснення його захисту саме захисником ОСОБА_5 . З огляду на зазначене захиснику належить надати належним чином оформлені документи, які б підтверджували волевиявлення і згоду засудженого ОСОБА_4 на здійснення його захисту саме цим захисником.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 , залишити без руху, надавши йому п`ятиденнийстрок для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3