Справа № 431/3863/18
Провадження № 11-кп/782/290/18
«19» вересня 2018 року місто Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
засудженого - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня» Харківської області змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И Л А:
26 липня 2018 року до Старобільського районного суду Луганської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року клопотання ОСОБА_8 задоволено та його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбуту частину 3 місяці 18 днів.
На ухвалу суду прокурором подана апеляційна скарга, з наступними змінами та доповненнями, в якій порушується питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх доводів прокурор, з посиланням на п.6 ч.2 ст.412 КПК України, зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням правила підсудності.
Вказує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України питання, які вирішуються судом під час виконання вироку, у тому числі клопотання про умовно-строкове звільнення, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Статтею 11 КВК України визначено, що установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст.18 КПК України слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.
Як вбачається зі змісту судового рішення, клопотання засудженого ОСОБА_8 надійшло до Старобільського районного суду та розглядалося ним у зв`язку з перебуванням засудженого в ДУ «Старобільський слідчий ізолятор». Однак, в порушення п.1 ч.2 ст.539 КПК України судом залишено поза увагою факт того, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня», яка розташована у с.Покровське Балаклійського району Харківської області.
До ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» засуджений прибув лише 19.07.2018 року для доставки до Лисичанського міського суду, а тому засуджений ОСОБА_8 у Старобільському слідчому ізоляторі покарання не відбуває, а перебував у вказаній установі тимчасово.
Отже, на думку апелянта, зазначені обставини виключають право розгляду ініційованого засудженим питання Старобільським районним судом, оскільки такий розгляд віднесено до компетенції місцевого суду за місцем відбування покарання, яким є ДУ «Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня».
Окрім того, прокурор зазначає, що відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно змісту ч.2 та п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.
Прокурор, посилаючись на роз`яснення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покара того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Проте, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання судами повинно враховуватись поведінка засудженого за весь період відбування покарання, а також дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Як вбачається з матеріалів клопотання засуджений ОСОБА_8 фактично відбуває покарання з 02.05.2018 року та прибув до ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» для доставки до Лисичанського суду лише 19 липня 2018 року.
Отже, як вважає апелянт, нетривалий період перебування засудженого ОСОБА_8 в Старобільському слідчому ізоляторі, не дає можливості адміністрації даної установи надати засудженому об`єктивну характеристику. Заходів щодо отримання характеризуючих даних з установи виконання покарань не вжито.
Окрім того, прокурор зазначає, що відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст.110 Виправно-трудового кодексу України. Коли ці вимоги не виконано, (характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх тощо) і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні,- ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів.
У своїх змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню також у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.
Посилається на те, що відповідно до ч.3 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування карання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Таким чином, як зазначається прокурором, нормами КВК України визначено суб`єкта звернення до суду з відповідним поданням - орган або установа виконання покарань. Тобто, на думку апелянта, у законодавстві визначено суб`єкт звернення з відповідним поданням до суду. Вимоги до матеріалів про умовно-дострокове звільнення, які подають органи та установи виконання покарань, передбачені наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5 «Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів». Згідно з вимогами п. 6.8 зазначеного наказу подання має містити анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, та особова справа.
Отже, як зазначається в апеляційній скарзі прокурора, за правилами ст.154 КВК України засуджений не наділений правом самостійно подавати клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. При цьому положення статті 539 КПК України, щодо визначення суб`єктів звернення до суду в порядку виконання вироку, є загальною, в якій вказані усі суб`єкти, які можуть звернутися до суду на підставі ст.537 КПК України, однак щодо кожного конкретного положення цієї статті необхідно виходити з норм інших законодавчих актів, які регламентують розгляд цих конкретних питань, що зникають під час виконання вироку. В контексті розгляду клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як вважає апелянт, таким суб`єктом є -адміністрація установи виконання покарань.
Прокурор вважає, що вказане порушення кримінального процесуального та кримінально-виконавчого законодавства України є істотним порушенням вимог КПК України та КВК України, та перешкоджало ухваленню судом законного та обґрунтованого рішення.
З урахування наведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області 06.08.2018 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурорів, які підтримали доводи зміненої та доповненої апеляційної скарги, висловили свою узгоджену позицію та просила апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд, вислухавши думку засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи зміненої та доповненої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону судом дотримано не було з огляду на таке.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.539 цього Кодексу питання, які вирішуються судом під час виконання вироку, у тому числі про умовно-строкове звільнення, вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2016 року був засуджений за ч.2 ст.260 та ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 05.12.2014 року по 24.02.2015 року.
Під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення надані документи, згідно яких засуджений ОСОБА_8 , згідно з протоколом №32 від 14.05.2018 року Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Мінюсту України, відбував покарання у ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня», яка розташована у с.Покровське Балаклійського району Харківської області, де до теперішнього часу проходить одночасно курс лікування від захворювання на туберкульоз.
Згідно наданої керівництвом Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Мінюсту України на адресу прокуратури Луганської області інформації від 12.09.2018 року, станом на 26 липня 2018 року, тобто на день звернення засудженого ОСОБА_8 до Старобільського районного суду Луганської області із клопотанням про його УДЗ, засуджений тимчасово перебував у ДУ «Старобільський слідчий ізолятор», куди був етапований з ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня» Харківської області для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за ч.2 ст.260 КК України у Лисичанському міському суді Луганської області на підставі відповідних ухвал суду від 15 травня 2018 року та 25 червня 2018 року, копії яких було надано апеляційному суду стороною обвинувачення та проти чого не заперечував сам засуджений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду.
Статтею 11 КВК України визначено, що установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, у розумінні положень статті 11 КВК України, вважає, що місцем відбування покарання засудженого ОСОБА_8 є саме ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня», яка розташована у с.Покровське Балаклійського району Харківської області та територіально підсудна Балаклійському районному суду Харківської області.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про порушення судом правил підсудності розгляду питання про умовно-дострокове звільнення, визначених п.1 ч.2 ст.539 КПК України, оскільки ДУ «Покровська виправна колонія (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня», не перебуває у межах територіальної юрисдикції Старобільського районного суду Луганської області.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема - істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з положеннями п.6 ч.2 ст.412 та п.1 ч.1 ст.415 цього Кодексу порушення правила підсудності є підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
При цьому доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду та відсутності правових підстав у засудженого ОСОБА_8 на звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки не перевіряються судом апеляційної інстанції, виходячи з положень ч.2 ст.415 КПК України.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що змінена та доповнена апеляційна скарга прокурора Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3