АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

9 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року,

за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000081 від 28.03.2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України, було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку, проведеного 18.06.2018 у приміщенні квартири за місцем мешкання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Apple Iphone» сірого кольору із сім-карткою.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_7 про арешт майна ОСОБА_6 .

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що немає жодних доказів того, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Зазначає, що у слідчого судді не було жодних правових підстав та мети в розумінні ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, СВ Подільського УП ГУНП в місті Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000081 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2018 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_8 , відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №2286-к від 20.11.2017, обіймаючи посаду старшого державного інспектора відділу організації видачі дозволів на міжнародні автомобільні перевезення управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Державної служби України з безпеки на транспорті, до службових повноважень якого входило здійснення видачі та оформлення дозвільних документів на виконання міжнародних перевезень, тобто, згідно примітки 1 до ст. 364 КК України, будучи службовою особою, оскільки постійно здійснює функції представника влади, упродовж часу з 29.03.2018 по 05.04.2018 вчинив умисний корупційний злочин у сфері службової діяльності при наступних обставинах.

Діючи на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , 03.04.2018 близько 15 години, перебуваючи у салоні автомобілю поблизу будівлі кафе «Біля яру» за адресою: м. Київ, провулок Артилерійський, 1А, одержав від ОСОБА_9 частину раніше обумовленої ним суми неправомірної вигоди у розмірі 4000 доларів США як завдаток за сприяння з використанням свого службового становища у видачі 150 дозволів на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом для здійснення поїздок по території Румунії та Королівства Іспанії.

Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , 05.04.2018 близько 18 год., перебуваючи у приміщенні кафе «Біля яру» за адресою: м. Київ, провулок Артилерійський, 1А, в ході зустрічі з ОСОБА_9 одержав від останнього раніше обумовлені ним грошові кошти в сумі 4600 доларів США як частину суми неправомірної вигоди за сприяння з використанням свого службового становища у видачі частини дозволів на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом для здійснення поїздок по території Румунії у кількості 20 штук із загальної кількості 150 дозволів на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом для здійснення поїздок по території Румунії та Королівства Іспанії, після чого був затриманий оперативними працівниками Служби безпеки України.

18.06.2018 у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва проведено обшук у квартирі за місцем мешкання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було тимчасово вилучено мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Apple Iphone» сірого кольору із сім-карткою.

21.06.2018 року прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку, проведеного 18.06.2018 у приміщенні квартири за місцем мешкання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Apple Iphone» сірого кольору із сім-карткою, посилаючись на те, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів на нього слід накласти арешт.

22.06.2018 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва клопотання прокурора було задоволено.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно є речовими доказами в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора і накладення арешту на майно.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у діяльність власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути приховане чи знищене, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000081 від 28.03.2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України, якою було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку, проведеного 18.06.2018 у приміщенні квартири за місцем мешкання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Apple Iphone» сірого кольору із сім-карткою, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 с і к