Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/6663/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року Подільський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва 23.05.2018 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року стосовно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.

Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме за незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж вчинений в період з 20.02.2015 року по 22.01.2016 року, , групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, за ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж вчинений в період з 15.01.2016 року по 11.02.2016 року, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у особливо великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж вчинений в період з 23.01.2016 року по 05.02.2016 року, , за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у особливо великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж вчинений в період з 29.01.2016 року по 01.02.2016 року, за ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації, а саме: незаконне придбання та зберігання, без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі, за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконне переміщення наркотичних засобів через митний кордон Митного Союзу в рамках ЄврАзЄС, у великому розмірі вчинене 31.01.2016 року.

Обставини злочинів детально викладені у вироці Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, та призначено покарання у виді позбавлення волі: - за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років, за ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до 6 років 6 місяців, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до 6 років 9 місяців, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років, за ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації до 4 років, за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1 КК Російської Федерації до 6 років 6 місяців. На підставі ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі до 11 років з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму. Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку: з 30.03.2017 року. Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 час перебування в ІТТ та під вартою: з 31.01.2016 року по 29.03.2017 року. До вступу вироку в законну силу міру покарання ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.

У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, ретельно дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 року та 26.09.2002 року відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженої вироком Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянкою України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 виданого Подільським РВ ГУДМС України в місті Києві 04.07.2015 року, останнім місцем її реєстрації в Україні є , АДРЕСА_1 (а.с. 83).

Згідно із заяви ОСОБА_4 вона має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України (а.с. 78).

З тексту п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, на яких ґрунтується вирок Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року, вбачається, що незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж, карається позбавленням волі на строк від 5 до 12 років зі штрафом в розмірі до 500 000 рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до трьох років, або без такого, і з обмеженням волі на строк до 1 року, або без такого; замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж карається позбавленням волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, і з обмеженням волі на строк до 1 року, або без такого; замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у особливо великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж карається позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, або довічне позбавлення волі; незаконне придбання та зберігання, без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі карається позбавленням волі від 3 до 10 років зі штрафом в розмірі до 500 000 рублів або в розмірі заробітної плати, або іншого доходу засудженого за період до трьох років, або без такого, або з обмеженням волі до 1 року, або без такого; замах на незаконне переміщення наркотичних засобів через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЄС, у великому розмірі карається позбавлення волі на строк від 10 до 20 років зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати, або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, і з обмеженням волі на строк до 2 років, або без такого (а.с. 73-77).

У відповідності з ч.3 ст.69 КК РФ якщо хоча б один із злочині, скоєних по сукупності, є тяжким або особливо тяжким злочином, то остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення свободи не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний термін покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий з вчинених злочинів.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, як замах на незаконне переміщення наркотичних засобів через митний кордон поза митним контролем у великих розмірах.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді від 2 до 5 років позбавлення волі, ч. 2 ст. 305 КК України передбачає покарання у виді від 8 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Сєвєрного районного суду м. Орла у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Відповідно до ч 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті).

На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 305,307,309 КК України, ст.ст. 369-372, 376,602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.

Вирок Сєвєрного районного суду м. Орла від 30.03.2017 року, яким громадянку України ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, та призначено покарання у виді позбавлення волі: - за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років, за ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до 6 років 6 місяців, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, до 6 років 9 місяців, за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років, за ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації до 4 років, за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1 КК Російської Федерації до 6 років 6 місяців. На підставі ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі до 11 років з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму. Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку: з 30.03.2017 року. Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 час перебування в ІТТ та під вартою: з 31.01.2016 року по 29.03.2017 року. До вступу вироку в законну силу міру покарання ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при продовженні відбування покарання на території України, повинна відбувати покарання за злочини, передбачені:

- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 6 років 9 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна,

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 4 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, остаточне покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 31.01.2016 року по 29.03.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1