Єдиний унікальний номер 225/2217/18
Номер провадження 11-сс/775/195/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинськогоі міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
У поданому клопотанні слідчий зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у тому, що він 13.05.2018 року у м. Залізному м. Торецька, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин умисно завдав ОСОБА_7 , тілесні ушкодження - наніс декілька ударів ножем в область тулуба та голови. Після чого ОСОБА_6 місце події покинув, а ОСОБА_7 був госпіталізований до Центральної міської лікарні м. Торецька Донецької області, проте у кареті швидкої допомоги при транспортуванні помер.
13.05.2018 року о 22.00 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 13.05.2018 року о 23.00 годині повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.2 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів до 11 липня 2018 року включно.
На вказане рішення захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту. Звертає увагу суду, що не має достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Крім того, кількість завданих ударів ножем в повідомленні про підозру не вказана, не вказані наслідки цих ударів. Більш того, не встановлено зв`язок між дями підозрюваного та настанням смерті потерпілого, відсутня причина смерті потерпілого. Також свідчення свідка ОСОБА_8 , про те, що її побив підозрюваний не підтверджені. Просить врахувати дані про особу підозрюваного та застосувати домашній арешт.
У судове засідання прокурор ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_5 не з`явились, але були були повідомлені належним чином про день та час слухання справи, поро що надіслали відповідні заяви на адресу суду.
Підозрюваний ОСОБА_6 повідомлений належним чином проо день та час слухання справи, про що свідчить його розписка.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за таких підстав.
13 травня 2018 року о 22:00 годині ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
13 травня 2018 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру, а саме у тому, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України, - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими і за які санкціями ч. 2 ст. 121, передбачено покарання у вигляді до 10 років позбавлення волі.
При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції захисника, що на момент вирішення питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення слідчим належним чином не доведена, оскільки факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Такі висновки колегії суддів ґрунтуються також на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях, а саме:
1. П.175 Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України»: «Суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати обєктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства).
2.П. 32 Рішення «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства) від 30 серпня 1990 року: «Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин
Факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», «не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення» ( Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»
3. П. 55 Рішення ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» «факти, що викликають підозру, не обовязково повинні бути встановлені до рівня, необхідного для засудження чи навіть для предявлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу».
Таким чином, на думку колегії суддів, наданих стороною обвинувачення фактів на даному етапі кримінального провадження достатньо, аби вважати, що ОСОБА_6 міг таки вчинити інкримінований злочин.
Згідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 N 4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
В матеріалах судової справи містяться матеріали щодо обґрунтованості підозри саме у вчиненні вказаного злочину: показами потерпілої ОСОБА_10 , показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , протоколом слідчої дії від 13.05.2018 року.
Крім того, слідчим суддею правильно зазначено те, що наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 проживає з одним із свідків - ОСОБА_8 , та підозрюється у вчиненні умисного насильницького злочину - завдання тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, з мотивів особистої неприязні. Відповідно до показань свідка ОСОБА_8 13.05.2018 року підозрюваний бив її, а відтак реальним є ризик впливу, в тому числі загроза життю та здоров`ю свідків та потерпілої.
Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що скасування ухвали слідчого судді в частині обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде адекватним заходом у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу, в саме такий спосіб процесуального примусу.
Не може колегія суддів також погодитися і з доводами апеляцій про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначив суд першої інстанції.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме нанесення умисних тяжких ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років, що підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків та потерпілих.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Із зазначених міркувань ОСОБА_6 не може бути обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. ст. 197, 199, 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі його захисника колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 15 травня 2018 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді