Постанова
Іменем України
14 червня 2018 року

м. Київ
справа № 742/1671/16-к

провадження № 51-2769км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого директора ТОВ «МАЛ-АГРО-ТРЕЙД» на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000704, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавки Варвинського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , громадянина України,. раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст.185 КК України - строком на 2 роки; ч. 2 ст. 289 КК України - строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 25 грудня 2015 року о 16:00, перебуваючи на території ТОВ «МАЛ-АГРО-ТРЕЙД», на вул. П.Сагайдачного, 22 у м. Прилуках, де за допомогою шланга шляхом переливання з баку вантажного автомобіля марки «Renault Magnum» до пластикової каністри повторно, таємно викрав 20 л дизельного пального, чим заподіяв указаному товариству матеріальної шкоди на суму 320 грн.
10 квітня 2016 року о 19 ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння прибув на територію ТОВ «МАЛ-АГРО-ТРЕЙД» і, маючи умисел на заволодіння вантажним автомобілем марки «КАМАЗ-5511», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 107 751,07 грн, який належить указаному товариству, без дозволу власника проник до автомобіля, після чого, не маючи жодного права керувати чи володіти цим транспортним засобом, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом і зник з місця вчинення злочину, а в подальшому був зупинений та затриманий працівниками правоохоронних органів.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання змінено. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки й покладено на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Стверджує, що обвинувачення, викладене у вироку всупереч вимог ст. 349 КПК України є неконкретним. На вказані порушення суд апеляційної інстанції уваги не звернув. Вважає, що покарання останньому із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу потерпілого не надходило.
У судовому засіданні прокурор не підтримав подану касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Розгляд справи за вказаною процедурою відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК Українипозбавив учасників судового провадження права оскаржувати фактичні обставини в апеляційному порядку, а згідно з вимогами ст. 438 КПК України вказані обставини не можуть бути предметом перегляду в касаційному порядку.

Доводи потерпілого про невідповідність вироку вимогам ст. 374 КПК України є необґрунтованими, оскільки в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Що стосується доводів потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони є необґрунтованими.

Згідно з приписами ст. 65 вказаного Кодексу суд призначає покарання у межах санкції закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості такого діяння, даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Для реалізації визначених законом цілей кримінальної відповідальності суди мають керуватися загальними засадами призначення покарання, до яких належать, зокрема, принципи індивідуалізації та справедливості. Справедливість заходу примусу має визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Указана категорія, як зазначено Конституційним Судом України у Рішенні № 15-рп/2004, передбачає, що покарання за злочин має бути домірним вчиненому діянню.
Разом із тим, при обранні заходу примусу суд зобов`язаний дотримуватись установлених кримінальним процесуальним законом обмежень, серед яких закріплений у ч. 2 ст. 416 КПК України принцип недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого без апеляційного приводу після скасування вироку судом апеляційної інстанції. В цьому разі при новому судовому розгляді допускається призначення більш суворого покарання, ніж було обрано за попереднім вироком, лише за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення заходу примусу.

Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником через обрання занадто м`якого заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.
Якщо ж вирок було скасовано в апеляційному порядку на інших підставах, сам по собі факт оскарження його через м`якість покарання учасниками процесу зі сторони обвинувачення не усуває процесуальних обмежень, установлених ч. 2 ст. 416 КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 02 вересня 2016 року скасував вирок Прилуцького міськрайонного суду від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 , за яким останнього було звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, і призначено новий розгляд у суді першої інстанції (т. 1, а.п. 220 228). Указаний вирок було скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції на підставі лише істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Висновків суду апеляційної інстанції про м`якість призначеного покарання зазначена ухвала не містить.
Установлені обставини апеляційним судом, які стали підставою для скасування вироку першої інстанції в розумінні положень ст. 416 КПК України, виключали призначення суворішого покарання ОСОБА_6 за умови доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення під час повторного розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Вказаних вимог ст. 416 КПК України районний суд не дотримався і призначив покарання більш суворе, ніж призначене за попереднім вироком, а тому апеляційний суд на законних підставах змінив вирок місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 і застосував до засудженого положення ст. 75 КК України.
При цьому, як убачається з ухвали, призначаючи засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд врахував як обтяжуючі так і пом`якшуючі покарання обставини, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, особу засудженого, те, що він позитивно характеризується, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину.
Дотримуючись вимог ст. 50 КК, зважаючи на конкретні обставини справи, відсутність даних, які би безумовно свідчили про неможливість досягти мети покарання і виправлення засудженого в умовах здійснення контролю за його поведінкою, суд дійшов мотивованого висновку про застосування до засудженого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши максимально визначений у законі іспитовий строк, та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України.
Переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом ст. 75 КК України і норм кримінального закону, які визначають мету покарання та загальні засади його призначення, у касаційній скарзі потерпілого не міститься.
З огляду на наведене, а також з урахуванням обмежень, установлених ст. 416 КПК України, підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання м`яким суд касаційної інстанції не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б були підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого директора ТОВ «МАЛ-АГРО-ТРЕЙД» - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3