АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/875/18 Справа № 204/500/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року про часткове задоволення клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року було частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Зараховано ОСОБА_7 , який засуджений вироком Апеляційного суду Полтавської області від 08 лютого 2002 року у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 86, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст. 42 КК України ( в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2001 до 04.07.2002 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити повністю клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з 06.03.2001 по 04.10.2004 року.

В обґрунтування доводів апеляції засуджений посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні ухвали допустив порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував своє рішення про часткове задоволення клопотання засудженого. Вважає, що суд першої інстанції не врахував положення п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону №838-VIII в редакції від 26.11.2015року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про неправильність постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.
Дослідивши матеріали провадження встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Полтавської області від 08.02.2002 за ч.2 ст.86, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст.93, ч.3 ст.143 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 04.07.2002 вирок Апеляційного суду Полтавської області від 08.02.2002 залишено без змін. Згідно з розпорядження, зазначений вирок набрав законної сили 04.07.2002.
Відповідно до постанови Апеляційного суду Полтавської області від 02.11.2005 року відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 06 березня 2001 року.
Розглядаючи клопотання засудженого та приймаючи рішення про часткове його задоволення, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 5 ст. 72 КК України та положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
В ч. 4 ст. 5 КК України зазначено, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку з цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
У строк попереднього ув`язнення за КПК України включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, термін з 05.07.2002 (з дня набрання вироком законної сили) по день етапування до виправної колонії, зарахуванню та перерахунку за зазначеним законом не підлягає по передбаченим ч. 5 ст. 72 КК України правилам про, що просить апелянт саме по 04 жовтня 2004 року.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляції засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалу належних і достатніх мотивів та підстав.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4