Справа № 278/1933/18
В И Р О К
Іменем України

27 липня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 357 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мокляки Ємільчинського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_3 , не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Житомира, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючої, розлученої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_2 , не судимої,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

12 травня 2018 року близько 8 години ОСОБА_4 перебувала в с. Станішівка Житомирського району та області, де в телефонній розмові вступила у попередню змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , спрямовану на вчинення грабежу майна свого знайомого ОСОБА_7 , розподіливши між собою відповідні ролі.
Зокрема, ОСОБА_4 мала домовитися про зустріч з ОСОБА_7 на зупинці громадського транспорту в с. Станишівка Житомирського району близько 21 години цього ж дня, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повинні були чекати ОСОБА_7 в лісопосадці в с. Станишівка, куди його мала привести ОСОБА_4 , та в цьому місці з метою особистого збагачення вчинити відкрите викрадення майна із застосуванням насильства відносно ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій спільний умисел, ОСОБА_8 близько 21 години цього ж дня зустрілася на зупинці громадського транспорту в с. Станишівка з ОСОБА_7 та разом з ним направилася до лісопосадки, де в цей час вже перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , діючи згідно розподілених ролей.
Продовжуючи реалізацію спільного умислу, ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_7 та наніс йому два удари правим кулаком в обличчя. ОСОБА_7 з метою захисту відштовхнув ОСОБА_6 від себе. В цей час ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_7 та взявши його обома руками за одяг, кинув останнього на землю, в результаті чого потерпілий впав на спину, а ОСОБА_5 наніс йому два удари правою ногою в область голови та тулубу. В цей же час ОСОБА_6 , перебуваючи поряд з потерпілим, обшукав його одяг та відкрито викрав з правої передньої кишені штанів гроші в сумі 1000 гривень, після чого, вийшовши за межі попередньої домовленості, із задньої правої кишені штанів викрав документи паспорт громадянина України, ідентифікаційний код та військовий квиток, видані на ім`я ОСОБА_7 , банківську картку "Приват банку".
Під час заволодіння майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 застосували до нього насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я, внаслідок якого потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на обличчі.
Обвинувачені вину в інкримінованому діянні визнали повністю, підтвердили вищенаведені обставини, у вчиненому каються.
Беручи до уваги, що зазначені обставини ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачені відмовились давати показання, суд обмежився дослідженням доказів, що характеризують їх особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а діяння ОСОБА_6 ще й за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, є тяжким умисним корисливим злочином, а злочин, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України, є умисним злочином невеликої тяжкості .
Обвинувачений ОСОБА_6 не судимий, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується нейтрально.
Обвинувачений ОСОБА_5 не судимий, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій.
Обвинувачена ОСОБА_4 не судима, непрацююча, розлучена, утримує двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується нейтрально.
Обставинами, що пом`якшують покарання всім обвинуваченим, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують їм покарання, не встановлено.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , позиції державного обвинувача та потерпілого, який на суворості покарання обвинуваченому не наполягав, суд призначає ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, а за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту, а також на підставі ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосовує принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того, беручи до уваги вищенаведене, відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого та його позицію, а також позицію прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , безальтернативного характеру санкції ч. 2 ст. 186 КК України, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, позицію потерпілого, який на суворості покарання обвинуваченому не наполягав, жодних претензій до нього не має, а також позицію прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченої ОСОБА_4 , безальтернативного характеру санкції ч. 2 ст. 186 КК України, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, позицію потерпілого, який на суворості покарання обвинуваченій не наполягав, жодних претензій до неї не має, а також позицію прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною, і її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов не пред`явлений, дані щодо судових витрат відсутні.
Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК України підлягає скасуванню, а речові докази підлягають поверненню власникам (залишенню в їх розпорядженні).
Підстав для обрання стосовно обвинувачених запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України у виді трьох місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням протягом трьох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити їй покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо вона протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не обирати.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2018 на: планшет марки "Самсунг", мобільний телефон марки "Самсунг", акумуляторну батарею, мобільний телефон "Lenovo", мобільний телефон "Ergo", з стартовими пакетами, скасувати, а вказане майно повернути власникам.
Інші речові докази: окуляри, документи (паспорт, ідентифікаційний код, військовий квиток, банківська картка), передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити в його розпорядженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Потерпілий має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1