Справа № 467/712/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000225 від 07 травня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 04 травня 2018 року близько 20 год. 40 хв. ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх караність, збивши за допомогою металевого прута навісний замикаючий пристрій, проник до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_5 зерно, набравши його у дванадцять мішків, шість з яких за допомогою тачки перевіз до місця свого проживання по АДРЕСА_2 .

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, повернувся до вказаного складського приміщення, звідки перевіз ще шість мішків зерна.

05 травня 2018 року ОСОБА_4 , перевізши 12 мішків викраденого зерна, загальною вагою 615 кг, за допомогою належного ОСОБА_6 автомобіля марки ВАЗ -2106 на АДРЕСА_1 , продав його ОСОБА_7 , тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3 610,05 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, підтвердив обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, десь в травні 2018 року, точної дати не пам`ятає, він шукав металобрухт в смт. Арбузинка Миколаївської області. Проходячи повз гаражів, на одному з них він побачив зачинені на навісний замок двері, в яких, однак, була щілина. Та заглянувши через неї всередину і побачив зерно, а в цей час у нього виник умисел на його викрадення.

Піднявши металевий прут, який знаходився поруч, він за його допомогою вдарив по замку, від чого останній зламався, оскільки був старий.

Взявши у свого знайомого мішки, він зібрав в них усе зерно, та за допомогою тачки, яку позичив у ОСОБА_8 , перевіз його до себе додому, спочатку шість мішків, а потім ті, що залишились, всього дванадцять мішків.

Наступного дня він домовився із сусідом аби той за допомогою автомобіля допоміг йому перевести зерно до жінки, з якою він домовився про продаж. При зважуванні було близько шестисот кілограмів зерна, проте, скільки грошей за нього отримав, не пам`ятає.

Потерпіла, будучи допитаною згідно правил 353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, в судовому засіданні дала показання про те, що в травні 2018 року сусідка повідомила їй про те, що в її складі відчинені двері і розсипане зерно. Коли вона йшла по сліду розсипаного зерна, то потрапила до домоволодіння обвинуваченого. Пізніше працівники поліції повернули їй дванадцять мішків зерна, яке знаходилось в жінки, яка здійснює торгівлю зерном на базарі в смт. Арбузинка.

Ці показання обвинуваченого та потерпілої, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження доказів, так як повністю згодний з обставинами, встановленими досудовим слідством та кваліфікацією його дій за ч.3 ст. 185 КК України.

Обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За такого, суд переконавшись, що учасники процесу, у тому числі й потерпіла, вірно розуміють зміст обставин провадження, не оспорюють правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, за відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, суд дослідив такі документи у розумінні ст. 99 КПК України :

-довідку ФГ «К,С,К» № 7 від 15 травня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_5 отримала в рахунок орендної плати пшеницю 3 класу в кількості 4 тони по ціні 4 800,00 грн. за 1 тону, а також ячмінь в кількості 3 тони по ціні 4 500,00 грн. за 1 тону (а.к.п. 40);

-довідку Арбузинської РДА № 250 від 15 травня 2018 року відповідно до якої станом на травень 2018 року середня реалізаційна ціна 1 кілограму пшениці 3-го класу складає 5 грн. 87 коп. (а.к.п. 41);

-картка аналізу зерна № 1 від 21 червня 2018 року, видана ДП «Хлібна база» (вих. № 302/2 від 21 червня 2018 року (а.к.п. 45-46) ;

Що ж до постанови слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про визнання і прилучення до кримінального провадження речових доказів від 09 травня 2018 року, постанов старшого слідчого СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 про визнання речовими доказами та приєднання до кримінального провадження від 21 червня 2018 року, а також квитанцій, зокрема, № 216 від 04 травня 2018 року, № 42 від 21 червня 2018 року та № 43 від 21 червня 2018 року, а так само і розписку ОСОБА_5 від 05 червня 2018 року, її заяви про добровільну видачу замка і 2 кг пшениці, заяви ОСОБА_8 про отримання предмету на зберігання, то суд розцінює їх як такі, що доводять можливість/неможливість вирішення долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

За такого, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, доведених перед судом.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд виходив із позиції Верховного Суду, який колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к вказав, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
При цьому, суд враховував роз`яснення, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 06.11.2009 року № 10, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Відносно наявності кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище», суд брав до уваги те, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом, у тому числі із застосуванням засобів подолання перешкод) абз.2 п. 22 постанови ПВСУ № 06.11.2009 року № 10.

А так само і те, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо).
З огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В той час як обвинувачений на обліку в Арбузинському МРВ з питань пробації, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, фактів його притягнення до кримінальної відповідальності суд не встановив, перебуває на обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16 січня 2017 року, одружений, має доньку та постійне місце проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, а от обставин, що його обтяжують, згідно із ст. 67 КК України, суд не встановив.

Та за такого, суд приходить до переконання, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа регламентованих ст. 76 КК України.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Приймаючи рішення про міру покарання, суд враховував, окрім вищевикладеного, досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження інспектором Арбузинського МРВ з питань пробації.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді позбавлення волі, але із звільненням від його відбування з випробуванням, за таких обставин, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Але ж про можливість належної соціалізації та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні належить вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Розмір процесуальних витрат перед судом документально не доведений, а тому він не приймає рішення щодо їх розподілу згідно із положеннями ст. 124 КПК України.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-12 мішків зерна пшениці загальною вагою 615 кілограм залишити у володінні ОСОБА_5 ;

-навісний замок (пакет №1) та зразки пшениці (пакет № 2), які знаходяться в камері зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, повернути ОСОБА_5 , як законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1