ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9498/18
провадження № 1-кс/753/4472/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2018 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 від 07.05.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000508 від 06.09.2013 за ч. 1 ст. 384 КК України згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду з скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що слідчим не було проведено повного та об`єктивного досудового розслідування, зокрема не допитано всіх можливих фігурантів кримінального провадження, про яких зазначав скаржник, які надавали свідчення під час судового засідання, а також не розглянуто клопотання скаржника про проведення слідчої дії, зокрема допиту нотаріуса, що зумовило передчасне винесення оскаржуваної постанови.
В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з підстав зазначених в останній.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв`язку з чим неявка останнього не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, матеріли кримінального провадження № 0000508, матеріали судової справи № 1кс/753/697/18; провадження 753/2263/18, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

07.05.2018 року слідчий Дарницького УПГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0000508 від 06.09.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України виніс постанову про закриття кримінального провадження,у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
З матеріалів вказаного кримінального провадження, досліджених в судовому засіданні вбачається, наступне.

20.09.2007 Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ПНКМНО ОСОБА_7 , про визнання договору дарування квартири недійсним, у зв`язку з тим, що під час укладення правочину ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. У справі було проведено судово-психіатричну експертизу. В задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
18.02.2008 ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2007 залишено без змін.
22.10.2008 позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2007р. за нововиявленими обставинами, оскільки сторони при розгляді справи давали різні пояснення та надавали до справи фальшиві докази.
13.03.2009 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у перегляді справи за нововиявленими обставинами.
25.06.2009 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2009 про відмову у перегляді рішення Дніпровського районного суду і Києва від 20.09.2007 за нововиявленими обставинами відхилена.
02.10.2012 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2012 про відмову про перегляд рішення Дніпровського районного суду Києва від 20.09.2007 за нововиявленими обставинами відхилена.
03.07.2008 ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, про визнання договору дарування квартири недійсним, у зв`язку з тим, що правочин є удаваним.
22.9.2008позивач ОСОБА_3 відмовився від позову.
22.09.2008 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва справу закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.
08.06.2010 рішенням Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_3 до ПКМНО ОСОБА_7 про визнання порушення приватним нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нотаріальної дії (недотримання таємниці при вчиненні нотаріальної дії) та анулювання свідоцтва про заняття нотаріальною діяльністю залишено без задоволення.
06.04.2010 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010, у зв`язку за нововиявленими обставинами відмовлено.
09.11.2010 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено.
13.10.2010 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 відхилена.
06.04.2012 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 у зв`язку з нововиявленими обставинами вимовлено.
13.06.2012 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2012 про відмову про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 у зв`язку з нововиявленими обставинами відхилено.
29.09.2012 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовлено.
22.11.2012 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 третя особа ПНКМНО ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, укладеного внаслідок обману та вкрай невигідних умовах відмовлено.
30.01.2013 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2012 - задоволена частково, рішення змінено, з мотивувальної частини рішення виключено посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову.
10.04.2013 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовна заява ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з тим, що правочин не відповідав вимогам закону, мав місце зговір відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , з метою уникнення сплати грошей за квартиру ОСОБА_9 та приховування відмінностей договору дарування та купівлі-продажу залишена без задоволення.
25.06.2013 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2013 відхилена.
06.12.2013 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва про повернута заява ОСОБА_10 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2013 у зв`язку з ново виявленими обставинами.
Крім того ОСОБА_3 неодноразово звертався до Дніпровського РУ ГУ MB С України в м. Києві та Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявами про порушення кримінальних справ, які були закриті за відсутністю складів злочинів.
06.09.2013 на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2013 до ЄРДР була внесена заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КПК України, номер кримінального провадження №0000508.

Підставою для звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, стали викладені ОСОБА_3 обставини про те, що під час судового розгляду справи, за результатами якої 10.04.2013 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовна заява ОСОБА_3 залишена без задоволення, відповідач ОСОБА_5 , будучи допитаним в якості свідка надав суду неправдиві покази, що не узгоджується з показами осіб, які протягом тривалого часу допитувалися судовими та правоохоронними органами з різних підстав.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_6 , будучи допитаний в якості свідка показав суду, що у 2003 році від свого батька дізнався про те, що його друг ОСОБА_3 хоче подарувати свою квартиру. Не вдаючись у подробиці, у своєї сестри ОСОБА_6 , дізнався про людину, яка може проконсультувати його з питань оформлення документів - ОСОБА_11 , яка в свою чергу порекомендувала звернутися з цим питанням до ПКМНО ОСОБА_12 і надала її контакти. ОСОБА_6 зателефонував нотаріусу, приїхав та оформив довіреність на батька ОСОБА_5 , оскільки не міг займатися документами сам через те, що мав багато роботи. Після оформлення права власності на квартиру ОСОБА_5 зробив в квартирі ремонт, а приблизно через два роки у його батька почались конфлікти з ОСОБА_3 , які тривають до цього часу.

Отже, вбачається що інші особи, крім ОСОБА_6 в якості свідків під час розгляду вказаної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , треті особи: ПНКМНО ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ГУЮ у м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та відшкодування моральної шкоди, в задоволення якого судом було відмовлено, не допитувалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.

Склад злочину це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення та включає в себе суб`єкта злочину, суб`єктивну сторону, об`єкт злочину та об`єктивну сторону.

Відсутність об`єктивних та суб`єктивних ознак складу злочину у правопорушенні виключає склад кримінального правопорушення та, як результат, підстави кримінальної відповідальності, кримінальне провадження підлягає закриттю згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Стаття 384 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є обстановка і час його вчинення. Вказані дії можуть вчинятися, зокрема під час допиту особи в якості свідка в судовому засіданні.

Показання - це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Протягом розгляду скарги під час судового засідання ОСОБА_3 так і не зміг пояснити слідчому судді про те, що саме у показах допитаного судом свідка ОСОБА_6 є неправдою, зокрема те що свідок ОСОБА_6 дізнався про наміри ОСОБА_3 не від свого батька та/або те, що ОСОБА_6 дізнався у своєї сестри про людину, яка може проконсультувати його з питань оформлення документів ОСОБА_11 , яка в свою чергу порекомендувала звернутися з цим питанням до ПКМНО ОСОБА_12 і надала її контакти та/або, що ОСОБА_6 зателефонував нотаріусу, приїхав та оформив довіреність на батька ОСОБА_5 , оскільки не міг займатися документами сам через те, що мав багато роботи та/або те, що після оформлення права власності на квартиру ОСОБА_5 зробив в квартирі ремонт, а приблизно через два роки у його батька почались конфлікти з ОСОБА_3 , які тривають до цього часу.

Разом з тим, в ході досудового розслідування слідчими, які проводили досудове розслідування даного кримінального провадження було допитано в якості свідків осіб про яких зазначав ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_14 (03.03.2014), який не приймав участі у розгляді спору про якій зазначає ОСОБА_9 (рішення суду 10.04.2013) та не був допитаний в якості свідка, проте показав, що був запрошений судом в якості свідка та допитаний під час розгляду цивільної справи (рішення суду 22.11.2012) пояснив, що подробиці укладеної угоди між ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 (14.03.2014) показав, що під час розгляду справи (рішення суду 10.04.2013) неправдивих показів не надавав. Крім того, з зазначеного судового рішення вбачається, що ОСОБА_6 під час розгляду справи в якості свідка допитаний не був. Щодо наданих показів в якості свідка ОСОБА_5 під час судового засіданні, під час допиту слідчим ОСОБА_6 показів не надавав. Крім того, ОСОБА_6 був допитаний (12.06.2015), де розповів про те, що тривалий час знав та товаришував з ОСОБА_3 , знав про те, що останній мав дві квартири, одну з яких, яка залишилась після смерті його брата намагався здати в оренду, проте квартира перебувала у стані занепаду і в оренду її брати бажаючих не було. ОСОБА_3 мав заборгованість за квартиру. Одного разу під час розмови ОСОБА_3 виявив бажання подарувати квартиру сину ОСОБА_6 , який проживав з ним, своє ю дружиною та дружино сина, зважаючи на турботу ОСОБА_6 відносно ОСОБА_3 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 (14.03.2014) показав, що ОСОБА_3 товаришував тривалий час з його батьком ОСОБА_6 . ОСОБА_5 збирався одружитися і запропонував подарувати квартиру, в подальшому ним була оформлена довіреність на батька для укладення угоди, після вчинення якої приблизно через два роки почалися претензії від ОСОБА_3 та судові тяжби.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що між показами наданими в судовому засіданні (рішення суду 10.04.2013) та показами ОСОБА_5 (14.03.2014, 12.06.2015) хоча і мають формальні неточності, проте за суттю є однаковими та узгодженими за хронологією. Крім того свідок ОСОБА_14 (03.03.2014) не повідомляв орган досудового розслідування, що мав розмови із ОСОБА_6 , останній в свою чергу також не попідмовляв про це суд під час розгляду справи (рішення суду 10.04.2013). Також свідок ОСОБА_5 не був допитаний під час судового засідання (рішення суду 10.04.2013) про обставини зазначені у протоколах допиту ОСОБА_6 (14.03.2014, 12.06.2015).

Згідно протоколу одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з приводу подій, які мали місце під час судового розгляду 10.04.2013, коли було ухвалено судове рішення вбачається, що ОСОБА_5 показав, що знає ОСОБА_3 та пояснив звідки, що узгоджується з показами свідка ОСОБА_6 (15.06.2015). Так, під час допиту ОСОБА_3 під час допиту фактично звинуватив ОСОБА_5 у тому, що він односкладно відповів на запитання ОСОБА_3 під час судового розгляду справи 10.04.2013, коли допитувався в якості свідка, на запитання коли ОСОБА_5 дізнався від ОСОБА_3 про те, що останній має дарувати квартиру, на що ОСОБА_5 почав плутатися у датах 15 чи 16 жовтня і відповів «так». Після чого ОСОБА_3 запитав у ОСОБА_5 , яким чином тоді довіреність була оформлена раніше 11 жовтня. Проте, ОСОБА_5 не погодився з показами ОСОБА_3 та показав, що запитання суду стосувалося коли взагалі ОСОБА_5 дізнався про дарування квартири, без зазначення від кого, останній точної дати не пам`ятав і сказав «напередодні», а коли ОСОБА_3 почав задавати запитання із зазначенням дат, на одне з яких ОСОБА_5 надав відповідь «так», а на яке не пам`ятає.

Покази ОСОБА_6 , (14.03.2014) та надані при одночасному допиті (15.06.2015) узгоджуються із його показами, про які йдеться у рішенні суду від 10.04.2013. Інша частина показів не стосується предмету злочину, по якому проводилось досудове розслідування.

Під час одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (02.11.2017), останній відмовився надавати покази згідно ст. 63 Конституції України. Разом з тим, з показів ОСОБА_3 вбачається, що останній підтвердив, що будь який перемовин щодо укладення правочину з ОСОБА_5 не проводив, що спростовує твердження ОСОБА_3 у формі запитання ОСОБА_5 під час допиту (15.06.2015) «коли ОСОБА_5 дізнався від ОСОБА_3 про те, що останній має дарувати квартиру».

Таким чином, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, надано їм належну правову оцінку, яка очевидно свідчить про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, що в свою чергу, вказує на наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження №0000508 від 06.09.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК Україниу зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що у даному випадку слідчим були виконані всі можливі процесуальні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, зібрані письмові докази, допитані особи, які приймали участь у судовому засіданні 10.04.2013. В свою чергу доводи скаржника свого підтвердження не знайшли.
Так, скаржник вважає, що необхідно було провести ряд слідчих дій, зокрема допитати в якості свідка ОСОБА_8 , з`ясувати місце роботи на час укладення правочину ОСОБА_6 , тощо, і слідчим суддею було зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 (справа № 1кс/753/697/18; провадження № 753/2263/18). Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим вже неодноразово були розглянуті аналогічні за змістом клопотання ОСОБА_3 та відмовлено у задоволенні останніх, так як такі що не мають значення для досудового розслідування. Таким чином прийняття рішення про закриття кримінального провадження без розгляду такого клопотання ОСОБА_3 , на думку слідчого судді, не тягне за собою необ`єктивності його прийняття.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_6 під час судового розгляду справи (рішення суду 10.04.2013), надавав покази, які вцілому не суперечать, а ні його показам згідно протоколів допитів, а ні показам інших свідків, допитаних як під час даного судового засідання так і під час іншого судового процесу (рішення суду 22.11.2012), а тому вважати, що покази надані ОСОБА_6 10.04.2013 підстави відсутні. Що стосується необхідності допиту свідка ОСОБА_8 , то остання взагалі не надавала показів під час досудового розслідування та судового засідання при розгляді справи 10.04.2013 року, а тому вважати, що у зв`язку з цим покази ОСОБА_6 є неправдивими підстави відсутні. Суть звинувачення ОСОБА_3 полягає саме у тому, що ОСОБА_6 раніше надавав покази, які є різними із його показами в судовому засіданні 10.04.2013 та показами інших осіб, що як зазначено вище не підтвердилось. В свою чергу те, чи може ОСОБА_8 підтвердити або спростувати покази ОСОБА_6 10.04.2013 щодо надання нею контактів ПНКМНО ОСОБА_15 , жодним чином не може утворювати складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, оскільки такі покази жодним чином не стосувалися підстав позову ОСОБА_3 .

Слідчий суддя звертає увагу на те легітимність договору дарування, який ОСОБА_3 протягом майже восьми років намагався оскаржити з різних підстав, передбачених цивільним законом до суду, підтверджена судами різних інстанцій. Необхідно зауважити, що від позовних вимог про визнання правочину удаваним, тобто у даному випадку таким, що приховує договір купівлі - продажу ОСОБА_3 відмовився, хоча навіть і під час даного судового засідання зазначив, що за подаровану йому квартиру ОСОБА_5 сплати йому 15700 доларів США, тоді як домовленість була 25000 доларів США. Як пояснив ОСОБА_3 в судовому засіданні, після укладення угоди ціни на квартири почали рости, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що справжня причина кримінального переслідування з боку ОСОБА_3 та судові тяжби зумовлені саме цими обставинами та намаганнями за будь який спосіб повернути відчужене ним майно за невигідною на його думку ціною. Такого висновку слідчий суддя дійшов і тому, що ОСОБА_3 не надав доказів про те, що звертався з заявою про вчинення по відношенню до себе шахрайських дій, а у задоволенні позову про визнання угоди не дійсною внаслідок обману ОСОБА_3 було відмовлено.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя вважає доводи скаржника необґрунтованими, досудове слідство проведено повно та об`єктивно і формальні міркування скаржника не вплинули б на висновки слідчого та з наведених вище підстав не впливають на висновки слідчого судді, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам кримінально процесуального закону. Слідчий суддя вважає, що постанова слідчого могла б бути викладено більш детально, разом з тим, це по суті постанова прийнята вірно, а тому з цієї підстави скасована бути не може.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 303, 309 КПК України слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчийсуддя: