Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/77/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000057 від 15.01.2013 року за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2017 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 17322 грн. коштів відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 та дитини - ОСОБА_10 50000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_11 30000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі 6841 грн. 12 коп. за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при таких обставинах.

Так, 12.10.2010 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи незаконно заволодівшим автомобілем марки «КАМАЗ-53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Ятрань», рухаючись по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса, зі сторони м. Київ в напрямку м. Одеса, в темну пору доби, на 241 км.+963 м. маючи намір на здійснення розвороту в місці розвороту порушуючи п.п.10.1; 10.4 - 2; 19.4 Правил дорожнього руху України відповідно до яких: перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; водій, що виконує поворот, ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам; під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкненні габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна сигналізація, не дав дорогу зустрічним транспортним засобам, виїхав на смугу руху зустрічного транспортного засобу, не в`їхав у розворот, так як не справився із керуванням, та здійснив наїзд на металеву опору автомобілем марки «КАМАЗ-53212» реєстраційний номер НОМЕР_1 , таким чином здійснивши вимушену зупинку та даний автомобіль залишився на проїжджій частині, при цьому не ввімкнувши аварійну сигналізацію, з місця пригоди зник. Внаслідок незабезпечення ОСОБА_8 вказаних вище Правил дорожнього рух України було здійснено зіткнення автомобіля марки «КАМАЗ-53212» реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілем марки «ВАЗ 21011» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просив скасувати оскаржуваний вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, провадження направити на новий судовий розгляд до того ж самого суду в іншому складі, мотивуючи тим, що як на докази винуватості ОСОБА_8 суд І інстанції послався на висновок експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689 (т.2 а.с.41-48).
Разом із тим, судом вибірково наведено частину висновку експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689 та проігноровано висновки експертів в частині неможливості надання відповіді на питання щодо відповідності дій водія ОСОБА_12 технічним вимогам ПДР (п.10 та наявності технічної можливості у ОСОБА_12 уникнути зіткнення з автомобілем КАМАЗ (п.17), а також неможливості вирішення питання про те, дії кого з учасників ДТП з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією (п.п.12, 19).
Всупереч вимог ч.10 ст.101, п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд І інстанції в мотивувальній частині вироку не навів мотивів, з яких він вважає вищезазначені висновки експертів недопустимими або такими, що не стосуються предмету доказування у даній справі.
Вказав, що відповідно до ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду І інстанції при новому розгляді.
Так, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.11.2012 року скасовано вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20.07.2012 року відносно ОСОБА_8 , кримінальну справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування.
Скасовуючи вирок суду І інстанції та направляючи справу на додаткове розслідування суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки судових авто-технічних експертиз, на яких ґрунтуються висновки суду про винність ОСОБА_8 , не узгоджуються між собою та мають сумнівні формулювання.
Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що з метою повного та об`єктивного встановлення фактичних обставин справи необхідно провести відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , за результатами яких провести комплексну судову авто-технічну експертизу з метою встановлення причинного зв`язку дій учасників ДТП із наслідками події.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою виконання вказівок суду апеляційної інстанції ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області слідчому СВ Благовіщенського ВП Голованівського ВП ГУНП в області доручено проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Проте, з дослідницької частини висновку експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689 вбачається технічна невідповідність даних, отриманих під час вищезазначених слідчих експериментів, іншим даним, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Вказані обставини свідчать про те, що судом І інстанції фактично не виконані вказівки суду апеляційної інстанції, викладені в ухвалі від 01.11.2012 року, що є порушенням вимог ч.3 ст.415 КПК України та ст.ст.101, 370, 374 КПК України, та перешкодило йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що згідно вимог ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень, передбачених ст.24 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просила вирок Гайворонського району суду від 27.10.2017 ОСОБА_8 скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки та стягнути із ОСОБА_8 на її користь 17322 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. на користь сина ОСОБА_10 та 30000 грн. на користь сина ОСОБА_11 . Заарештувати ОСОБА_8 у залі судових засідань.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в результаті ДТП загинув її чоловік ОСОБА_12 , та батько двох дітей. З часу пригоди ОСОБА_8 навіть не спромігся попросити вибачення у неї і її синів та відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду.

В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати оскаржуваний вирок та кримінальне провадження закрити, мотивуючи тим, що він транспортним засобом, автомобілем КАМАЗ на момент ДТП не керував, що достовірно встановлено на досудовому та судовому слідстві. Автомобіль КАМАЗ, яким він керував напередодні, стояв на автодорозі на протязі 15-20 хвилин і перед ним зібралася колона із автомобілів, що також встановлено при проведенні судового слідства.

Вказав, що обов`язковою умовою для суду, при ухваленні обвинувального висновку повинен був бути встановлений причинний зв`язок між учиненим ним правопорушенням та передбаченими законом суспільно-небезпечними наслідками. З вироку Гайворонського районного суду від 27.10.2017 року висновку про те, що між діями ОСОБА_8 та наслідками, що наступили, в результаті яких загинув ОСОБА_12 цього висновку не вбачається, тому що відсутні документи та докази причинного зв`язку між діями ОСОБА_8 та передбаченими законом суспільно-небезпечними наслідками. Відповідно до висновку експертів від 21.06.2017 року № 17-688, 689, у відповіді на питання 12 і 19, зазначено, що «... через неможливість вирішити питання щодо технічної можливості у водія ОСОБА_12 уникнути ДТП, на даному етапі вирішити питання про те, дії кого із учасників ДТП з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з даною ДТП, - не представляється можливим», а тому рішення Гайворонського районного суду побудоване виключно на припущеннях та домислах. В основу вироку покладені докази, які є недопустимими та неналежними. Викладені у вироку «обґрунтування» суду (висновок) не відповідає фактичним обставинам справи.
Вказав, що ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.11.2012 року вирок Ульяновського районного суду від 20.07.2012 року скасовано. Кримінальну справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування, в ході якого зобов`язано усунути недоліки та виконати вказівки, викладені в ухвалі.
Апеляційний суд Кіровоградської області у своєму рішенні вказав, що «... під час апеляційного розгляду справи встановлено порушення органами досудового слідства ст.ст. 22 і 64 КПК України, а саме однобічність та неповнота досудового слідства, оскільки залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи. .... Як вбачається із матеріалів справи, висновки суду про винність ОСОБА_8 ґрунтуються на висновках судових авто-технічних експертиз, які не узгоджуються між собою, або мають сумнівні формулювання. Згідно відповіді експерта на питання № 6 у висновку № 149 від 4.11.2010 року вказано, що відповідно до слідової інформації, зафіксованої на схемі ДТП від 12.10.2010 року, наявний гальмівний шлях автомобіля ВАЗ 21011, з якого можливо зробити висновок, що дії водія ОСОБА_12 відповідали п. 12.3 ПДР України. Однак при проведення додаткової авто-технічної експертизи по справі 4.12.2010 року № 177 тим же експертом вказано, що дії ОСОБА_12 могли відповідати п. 12.3 ПДР України. Також, залишилося без відповіді питання, з якою швидкістю рухався автомобіль ВАЗ 21011 на момент виникнення перешкоди. Ні слідством, ні при проведенні експертиз та в суді не з`ясовано питання, які транспортні засоби рухалися попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_12 та чому вони мали можливість зупинитися при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля КАМАЗ, а потерпілий ні. Не дано оцінки тій обставині, що місце зіткнення автомобіля знаходиться на крайній лівій ділянці дороги позаду автомобіля КАМАЗ, тобто необхідно встановити траєкторію руху автомобіля ВАЗ перед зіткненням та її причину».
Апеляційний суд, з метою повного та об`єктивного встановлення фактичних обставин справи, зобов`язав орган досудового слідства та прокуратуру «провести відтворення обстановки та обставин події зіткнення за участю ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які були очевидцями події та стверджували про наявність вантажного та легкового автомобілів, які їхали по смузі протилежного руху попереду та зупинилися перед автомобілем «КАМАЗ», який перегородив дорогу. Із врахуванням даних відтворень, провести комплексну судову авто-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання, на які не міг відповісти експерт, в тому числі щодо швидкості автомобіля ВАЗ на момент виникнення перешкоди та зіткнення, а також відповідності дій обох водіїв вимогам ПДР України та встановити причинний зв`язок дій учасників ДТП із наслідками події, та інші питання з метою встановлення істини по справі».
23.05.2013 року слідчим винесено постанову про призначення комплексної судово-авто-технічної експертизи (т. 3 а.с. 63), на вирішення якої поставлені наступні запитання: Чи мав водій автомобіля ВАЗ у даній дорожній обстановці уникнути зіткнення з КАМАЗОМ ? Дії кого з водіїв є в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, з урахуванням того, що КАМАЗ не рухався, на полосі дороги, на якій він стояв утворився затор із 4-х авто і КАМАЗ знаходився у нерухомому стані понад 15 хвилин до моменту зіткнення з автомобілем ВАЗ тощо ? Експертизу за постановою слідчого проведено 16.07.2013 року (т.3 а.с. 73).
З даного висновку слідує, що при здійсненні експертизи, експерти взяли висновки судово-авто-технічних експертиз № 138 від 20.10.2010 року та № 2144/18 від 31.05.2011 року, а тому не надали відповіді, в якому стані була на момент ДТП гальмівна система ВАЗ 21011.
Не надано також відповіді експертною установою на питання вибору безпечної швидкості у даній дорожній обстановці водієм автомобіля ВАЗ, оскільки, як пояснює експерт, на момент проведення експертизи відсутній слідчий експеримент, який проводиться в умовах, максимально приближених до тих дорожніх і метеорологічних, котрі малися в момент ДТП. Як і не змогли вирішити питання про механізм контактування автомобіля ВАЗ з автомобілем КАМАЗ.
З приведеного слідує, що експертизи, які були проведені у даній справі до 01.11.2012 року, що витікає із ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області, не узгоджуються між собою, або мають сумнівні формулювання.
Експертиза від 16.07.2013 року № 157 не надала відповіді на запитання, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та для встановлення істини, встановлення причинного зв`язку дій учасників ДТП із наслідками події.
Звертає увагу суду на той факт, що тільки 24.10.2014 року, «виконуючи» судові рішення, слідчий «провів» із свідком ОСОБА_14 слідчий експеримент (т. 3 а.с. 113).
Зазначає, що в основу обвинувального акта за ст. 286 КК України відносно нього органом досудового слідства та прокуратурою покладено висновок судово-авто-технічної експертизи № 177 від 04.12.2012 року, яка як зазначено в ухвалі апеляційного суду від 01.11.2012 року не узгоджується з іншими експертизами та має сумнівне формулювання, тобто є неналежним та недопустимим доказом. У зв`язку з тим, що органом досудового слідства та прокуратурою вказівки апеляційної інстанції виконані не були, для встановлення істини у справі та його захисту від обвинувачення, сторона захисту змушена була звернутися до суду з клопотанням про залучення експертної установи.
Ухвалою Гайворонського районного суду від 02.12.2016 року у даному кримінальному провадженні, із врахуванням вище приведеного призначена комплексна судова авто-технічна, транспортно-трасологічна експертиза.
З висновку експертів № 17-688, 689 від 21.06.2017 року комплексної судової інженерно-транспортної (авто-технічної та трасологічної експертизи), яка призначена за клопотанням сторони захисту слідує, що (12. 19) - через неможливість вирішити питання щодо технічної можливості у водія ОСОБА_12 уникнути ДТП, на даному етапі вирішити питання про те, дії кого із учасників ДТП з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з даною ДТП не представляється можливим.
Свідки у справі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були очевидцями ДТП 12.10.2010 року на автодорозі «Київ - Одеса», при проведенні судового слідства надали покази про те, що вони переслідували «КАМАЗ», яким управляв ОСОБА_8 на автомобілі. Перед селом Синьки, Ульяновського району Кіровоградської області вони наздогнали автомобіль КАМАЗ. Побачили, що ОСОБА_8 почав здійснювати маневр (поворот) наліво, уперся у металевий відбійник, не вписавшись у поворот, зупинив автомобіль, включив аварійні вогні та покинув авто, пішовши в поле. Перед автомобілем «Камаз», яким напередодні управляв ОСОБА_8 , зібралася колона автомобілів, які рухалися по направленню м. Київ. Автомобілів було біля 7-ми, 8-ми. Видимість була хороша, автомобіль «КАМАЗ» із включеними габаритними та аварійними вогнями та освітлений за допомогою фар колони автомобілів, що зібралася перед ним, було видно приблизно за 250 - 300 метрів. Невідомо звідки виник автомобіль ВАЗ 21011, який рухався на великій швидкості, і який вдарився у задню частину автомобіля «Камаз». Автомобіль «Камаз» увесь цей час, після його зупинки ОСОБА_8 , знаходився у нерухомому стані біля 15-20 хвилин до того моменту, коли в нього вдарився автомобіль ВАЗ 21011 під управлянням ОСОБА_12 .. Покази інших свідків, які викликалися до суду за клопотанням сторони обвинувачення носять формальний характер, оскільки дані свідки не були очевидцями ДТП.
З приведеного вище слідує висновок про те, що при проведенні, як досудового, так і судового слідства не встановлена причетність будь-кого із водіїв ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 до ДТП, яка сталася 12.10.2010 року на автодорозі «Київ - Одеса. Тому в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.
Зазначив, що органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене судове рішення від 27.10.2017 року. Суд, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, ретельно не дослідив обставини даного кримінального провадження. Дані ж про обставини кримінального правопорушення, які містяться в матеріалах провадження та у вироку суду, суперечать одне одному і не підтверджують обвинувачення. Тому, жодне з інкримінованих ОСОБА_8 порушень ПДР не є в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП і з смертельним для потерпілого ОСОБА_12 наслідком, а відтак в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Вказав, що у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому оскільки в його діях відсутній склад кримінального правопорушення та не встановлено достатньо доказів для доведеності його винуватості в суді, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та частково заперечив проти апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляційну скаргу та частково заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.
Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, як на докази винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції послався на висновок експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689, відповідно до якого гальмова система, рульове керування та ходова частина представленого для експертного дослідження автомобіля ВАЗ-21011 на момент настання розглянутої події (до ДТП) знаходилися в працездатному стані і не мали ознак наявності несправностей, які ведуть до виникнення втрати ним автомобілем його поперечної стійкості і раптовому для його водія уводу убік від смуги руху, яка обирається їм (водієм), чи обумовлюють позбавлення цього водія можливості зниження швидкості автомобіля аж до його повної зупинки за допомогою робочого гальма з відомою водію ефективністю. Деформація та руйнування елементів рульового керування та розрив гальмівного шлангу гальмівного механізму правого переднього колеса стались під час ДТП. Слідам гальмування автомобіля ВАЗ 21011 відповідає швидкість руху близько 80 км/год. Умовам видимості в напрямку руху автомобіля ВАЗ 21011 відповідає припустима швидкість близько 119 км/годину. Автомобіль ВАЗ-21011 передньою частиною контактував з правою боковою задньою частиною автомобіля КАМАЗ-53212. В момент первинного входу в контакт кут між подовжніми осями автомобіля КАМАЗ-53212 та автомобіля ВАЗ-21011 складав близько 90° ... 95°, відлічуваний від лінії подовжньої осі автомобіля КАМАЗ-53212 проти ходу годинникової стрілки до перетинання з лінією подовжньої осі автомобіля ВАЗ - 21011. У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія а/м ВАЗ ОСОБА_12 регламентувались вимогами п.12.2 та 12.3 ПДР. Дії водія автомобіля КАМАЗ 53212 ОСОБА_8 , які мали бути спрямовані на забезпечення безпеки і на можливість запобігання ДТП, регламентувалися вимогами п.п.2.3 (б) і (д), 10.1 та 16.13 ПДР. За умови виконання водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР, тобто при відмові від здійснення маневру розвороту перед зустрічними автомобілями та перед а/м ВАЗ 21011, він (водій ОСОБА_8 ) мав технічну можливість не створювати небезпеку для руху водію автомобіля ВАЗ 21011 і тим самим, мав технічну можливість уникнути ДТП (т.2 а.с.41-48).

Водночас, як вбачається з вироку суду першої інстанції, судом вибірково наведено частину висновку експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689 та проігноровано висновки експертів в частині неможливості надання відповіді на питання щодо відповідності дій водія ОСОБА_12 технічним вимогам ПДР та наявності технічної можливості у ОСОБА_12 уникнути зіткнення з автомобілем КАМАЗ (п.17), а також неможливості вирішення питання про те, дії кого з учасників ДТП з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією (п.п.12, 19).

Разом з тим, всупереч вимог ч.10 ст.101, п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не навів мотивів, з яких він вважає вищезазначені висновки експертів недопустимими або такими, що не стосуються предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.11.2012 року скасовано вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20.07.2012 року відносно ОСОБА_8 , кримінальну справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції та направляючи справу на додаткове розслідування судом апеляційної інстанції в ухвалі зазначено, що висновки судових авто-технічних експертиз, на яких ґрунтуються висновки суду про винність ОСОБА_8 , не узгоджуються між собою та мають сумнівні формулювання.
Крім того, колегією суддів дана вказівка на проведення відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , за результатами яких провести комплексну судову авто-технічну експертизу з метою встановлення причинного зв`язку дій учасників ДТП із наслідками події.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою виконання вказівок суду апеляційної інстанції ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області слідчому СВ Благовіщенського ВП Голованівського ВП ГУНП в області доручено проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Разом із тим, з дослідницької частини висновку експертів від 21.06.2017 року №17-688, 689 вбачається технічна невідповідність даних, отриманих під час вищезазначених слідчих експериментів, іншим даним, які містяться в матеріалах кримінального провадження,

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції фактично не враховані та не виконані вказівки суду Апеляційної інстанції, викладені в ухвалі від 01.11.2012 року, що є порушенням вимог ч.3 ст.415 КПК України, тобто дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, вирок суду першої інстанції слід скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі, ретельно перевірити виконання вказівок колегії суддів Апеляційного суду, викладені в ухвалі від 01.11.2012 року, усунути вказані недоліки у тому числі шляхом надання відповідних доручень про проведення окремих слідчих дій, перевірити всі доводи апеляційних скарг та надати цим доводам належну правову оцінку та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 та апеляційну скаргу із змінами і доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4