Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0008598, внесене до ЄРДР від 12 грудня 2016 року, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Люхча, Сарненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, не працюючого, раніше судимого, судимість погашена, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого за ст. 128 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 год.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 2590 грн. 96 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За вироком суду ОСОБА_6 05 грудня 2016 року приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи в коридорі будинку АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_8 , не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, умисно штовхнув останнього в спину від чого він впав на підлогу, в результаті чого отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, вважає вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування йому моральної шкоди в сумі 5000 грн. необґрунтованим та невмотивованим. Вказує, що суд не об`єктивно оцінив зазначені ним в обґрунтування розміру моральної шкоди обставини, не надав належної оцінки обставинам провадження. Зазначає, що ОСОБА_6 своїми неправомірними суспільно-небезпечними діями завдав йому моральні та фізичні страждання, оскільки в момент отримання тілесних ушкоджень переніс значний фізичний біль, емоційний стрес. Наслідки події негативно позначилися на його житті. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування. В період стаціонарного лікування потребував зовнішньої допомоги з боку медперсоналу, близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Впродовж значного часу був непрацездатним, що потягло за собою неможливість отримання прибутку, призвело до зниження його добробуту. Внаслідок обставин отримання моральних та тілесних ушкоджень були порушені актуальні життєві плани. Продовжуються проблеми зі здоров`ям.

Просить вирок Рівненського міського суду від 27 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 50000 грн. задовольнити повністю.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність ті істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку не викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням способу вчинення кримінального правопорушення, мотивів кримінального правопорушення та доказів, наданих суду, на підтвердження встановлених судом обставин, а також неврахування окремих доказів а саме, показань свідка ОСОБА_10 про те, що була спільна бійка, свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_10 вчинила бійку з ОСОБА_6 , що на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ст. 128 К України скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає до задоволення частково, а захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження і грунтується на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження є вірною.

З матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним частково, не заперечуючи, що при встановлених судом обставинах, які мали місце 05 грудня 2016 року, під час конфлікту з ОСОБА_8 , який накинувся на нього, відштовхнув останнього, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на підлогу.
Потерпілий ОСОБА_8 з приводу обставин від 05 грудня 2016 року в судовому засіданні місцевого суду та під час апеляційного розгляду пояснив, що під час конфлікту з ОСОБА_6 , останній штовхнув його у лівий бік, він впав на підлогу, після чого ОСОБА_6 наніс декілька ударів в бедро та інші частини тіла. Дані показання потерпілого підтверджуються наданими в судовому засіданні показаннями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Відповідно до висновку експерта №647 від 14 червня 2017 року та № 647/Д-684 від 19 липня 2017 року отримані ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли при падінні з попередньо наданим тілу прискоренням з послідуючим співударом даною ділянкою з твердою переважаючою площиною.
Оцінюючи вищевказані докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо їх належності, допустимості та достовірності, так як вони є достатніми для встановлення фактичних даних та узгодженими між собою, на підставі яких прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 .
Доводи обвинуваченого та захисника, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, обґрунтовано не взяті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, за яких надав перевагу наявним у матеріалах справи доказам щодо підтвердження вини останнього по інкримінованому йому злочину.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, майновий стан обвинуваченого, перебування на його утриманні малолітньої доньки, обставини, які пом`якшують покарання і обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено та призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді громадських робіт, що на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

За таких обставин доводи захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 2 вказаної статті ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру заподіяної потерпілому моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, тривалість часу для відновлення здоров`я потерпілого, позбавлення потерпілого на певний період часу можливості вести звичний спосіб життя.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 в результаті отриманих тілесних ушкоджень з 06 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦМЛ м. Рівне. З 31 грудня 2016 року по 10 березня 2017 року ОСОБА_8 перебував на амбулаторному лікуванні.
При апеляційному перегляді оскаржуваного вироку представником потерпілого ОСОБА_9 наголошено, що ОСОБА_8 в результаті отриманих тілесних ушкоджень пережив фізичний біль, емоційні стреси і переживає до цього часу, завдана травма позначилась на здоров`ї потерпілого, внаслідок чого він потребує відповідного лікування.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що є особою пенсійного віку, працює охоронцем, його середньомісячний дохід складає 5800 грн.
Зі слів обвинуваченого ОСОБА_6 , який також працевлаштований, його середній заробіток складає 7600 грн., дружина не працює і на його утриманні перебуває малолітня дитина.
Таким чином, враховуючи наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін, характер і обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_8 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог потерпілого про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру грошової суми, яку необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує те, що моральну шкоду було заподіяно потерпілому внаслідок злочину, який було вчинено обвинуваченим з необережності, матеріальний стан обвинуваченого, який з його слів в середньому становить 7600 грн., сімейний стан ОСОБА_6 , який є одруженим та в якого на утриманні перебуває малолітня дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), посередню характеристику по місцю проживання, та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
За наведеного вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ст. 128 КК України в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В решті вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року стосовноОСОБА_6 за ст. 128 КК України залишити без зміни,а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року ? без задоволення

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3