Справа №463/4627/13-к
Провадження №1-в/463/63/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2015 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено вирок, згідно якого:
ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади у суб`єктах господарювання строком на 2 (два) роки без конфіскації майна.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засуджену ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
ОСОБА_5 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 209, ч.2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 209, ч.2 ст. 366 КК України.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання:
за ч.5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади у суб`єктах господарювання строком на 2 (два) роки без конфіскації майна,
за ч. 2 ст. 366 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади у суб`єктах господарювання строком на 2 (два) роки та штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п`ять тисяч сто грн.) в дохід держави.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади у суб`єктах господарювання строком на 2 (два) роки без конфіскації майна.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначено рахувати з часу проголошення вироку.
Цивільний позов ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» (м. Львів, вул. Кордуби, 2, ) шкоду завдану злочином в розмірі 575 080 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» шкоду завдану злочином в розмірі 1 310 192,25 грн. (один мільйон триста десять тисяч сто дев`яносто дві грн. двадцять п`ять коп.).
Майно вилучене в обвинувачених ОСОБА_5 ювелірні вироби та ОСОБА_4 автомобіль, автомобільний причіп, визначено зберігати до набрання вироком законної сили та після набрання вироком суду законної сили передати для виконання вироку в частині цивільного позову в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 562,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 562,35 грн.
Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили.
У відповідності до ч. 3 ст. 535 КПК України, Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист, за яким майно вилучене в обвинувачених ОСОБА_5 ювелірні вироби та ОСОБА_4 автомобіль, автомобільний причіп, передано для виконання вироку в частині цивільного позову в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Постановою приватного виконавця виконавчого округу ОСОБА_6 від 20.12.2017р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого листа.
Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, за змістом цього виконавчого документа не передбачено того, що він як боржник зобов`язаний здійснити будь-які дії на користь стягувача чи іншої зацікавленої особи. Натомість, особа, яка зберігає вилучене у нього майно і яким він не має можливості розпоряджатись зобов`язана передати це майно для виконання вироку в частині цивільного позову. Крім того, наявне у виконавчому листі рішення не містить жодних відомостей про особу, на користь якої ці дії мають бути вчинені та відносно якого саме цивільного позову він виданий. Також, припис суду про передачу вилученого майна не є самостійним рішенням суду і не може виконуватись окремо, оскільки має допоміжний характер та може бути реалізований лише в ході виконання рішення про задоволення цивільного позову і лише за умови, що сума визначена вироком не виплачена цивільному позивачу за рахунок іншого майна. Крім цього, у виконавчому документі не вказано про необхідність вчинення дій на користь ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», що в сукупності свідчить про те, що виконавчий документ видано помилково.
В судовому засіданні повноважний представник боржника вимоги заяви підтримав. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи належним чином. В силу вимог ч. 5 ст. 539 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених в тому числі п. 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.
Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені статтею 128 КПК України, зокрема, відповідно до частин четвертої та п`ятої цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним з позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.
Системний аналіз положень ч. ч. 4, 5 ст. 128, п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України свідчить про те, що питання, пов`язані з виконанням вироку в частині цивільного позову вирішує суд, який ухвалив вирок за правилами КПК України, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Про правильність таких висновків свідчить також зміст ч. 5 ст. 539 КПК України, за якою в судове засідання викликається цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Відносини, пов`язані з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню врегульовано ст. 432 ЦПК України. Згідно ч. 2 цієї статті, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування застосовано заходи забезпечення кримінального провадження та ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.08.2013 року з метою забезпечення можливої конфіскації майна або забезпечення цивільного позову накладено арешт на належний на праві приватної власності ОСОБА_4 автомобіль марки «Рено Трафік» білого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобільний причіп ТАРЗ 1П, 2006 року випуску, синього кольору, № шас. НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .
За змістом ч. 4 ст. 175 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що вироком суду цивільний позов задоволено в повному обсязі, виконавчий документ не може вважатись таким, що виданий помилково, оскільки арешт на автомобіль та причіп боржника накладався в тому числі для забезпечення позову.
Натомість, доводи боржника про те, що за змістом оскаржуваного виконавчого документа обов`язок останнього відсутній суд відкидає, оскільки саме боржник є власником рухомого майна, реалізація якого спрямована на відшкодування шкоди, стягнутої вироком суду.
Крім того, вироком суду зазначено про реалізацію такого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а за змістом п. 1 ч. 3 ст. 3 цього Закону, рішення суду підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих листів. Тобто, в будь-який інший спосіб, окрім як видача виконавчого документа арештоване майно не може передавитись на примусове виконання до органів виконавчої служби.
Так само, суд вважає неспроможними доводи боржника про те, що реалізація майна повинна відбуватись після неможливості виконання судового рішення за рахунок іншого майна, оскільки доказів про виконання вироку суду в частині цивільного позову боржником не надано.
Тому, клопотання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є безпідставним і в його задоволенні належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 128, 170, 174, 535, 537, 539 КПК України, ст. 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа № 1-кп/463/7/15 від 04.09.2017 року у справі № 463/4627/13-к таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1