Справа № 362/2391/17
Провадження № 1-кп-39/18
В И Р О К
іменем України

17 липня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесеному в ЄРДР за № 0001455 від 09.06.2016 року за обвинуваченням,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данилівка Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18.08.2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 180 годин громадських робіт,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 будучи раніше судимим 18.08.2015р. Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 180 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Так, 20.05.2016 року близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_5 , перебував в квартирі АДРЕСА_2 ., де у нього повторно виник намір на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_6 , який також знаходився у вищевказаній квартирі, та, зловживаючи довірою останнього, попросив у нього мобільний телефон марки «Aphone 5s», під приводом здійснення телефонного дзвінка, маючи намір в подальшому його не повернути. ОСОБА_6 , не знаючи справжньої мети отримання ОСОБА_5 телефону, передав останньому мобільний телефон марки «Aphone 5s» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 5430 грн. 00 коп. в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС» з номером абонемента НОМЕР_2 вартістю 27 грн. на рахунку якої грошові кошти були відсутні. Далі, ОСОБА_5 , вдаючи, що здійснює телефонний дзвінок та скориставшись тим, що ОСОБА_6 не звертає на нього уваги продовжив реалізацію свого злочинного наміру та зник в невідомому напрямку з вказаним телефоном марки «Aphone 5s», чорного кольору. Отриманим в результаті вищевказаних шахрайських дій мобільним телефоном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5457 грн. 00 коп.

Крім цього згідно вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 року ОСОБА_5 був засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 23.09.2015 року вказаний вирок надійшов до Васильківського МРВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київській області для виконання. Цього ж дня за місцем проживання ОСОБА_5 інспектором Васильківського МРВ КВІ було направлено виклик для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у вигляді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт. Оскільки на зазначену в виклику дату засуджений не з`явився 08.10.2015 року інспектором Васильківського МРВ КВІ було повторно направлено виклик за місцем проживання ОСОБА_5 , але останній так і не прибув для ознайомлення. 26.10.2015 року інспектором Васильківського МРВ КВІ було направлено до Васильківського MB подання про здійснення приводу засудженого на 27.11.2015 року. 23.12.2015 року з Васильківського відділу поліції надійшло повідомлення про те, що привід ОСОБА_5 виконати не представилось можливим, оскільки за вказаною адресою даний громадянин не проживає. 23.12.2015 року Васильківським МРВ КВІ були проведенні першочергові розшукові заходи, для з`ясування місця знаходження засудженого. Вище вказаними заходами місцезнаходження засудженого встановити не вдалося. 19.05.2016 року ОСОБА_5 прибув до Васильківського МРВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київській області. Там, засудженому, у відповідності зі ст.37 КВК України роз`яснено, що він зобов`язаний додержуватись встановленого порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, з`являтись за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, з`являтися у встановлені дні на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, працювати на визначеному об`єкті і відпрацювати встановлений строк покарання, не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. З метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_5 з 19.05.2016 до Данилівської сільської ради для відбування покарання не з`являвся, а також не з`являвся на чергові реєстрації до Васильківського МРВ КВІ, чим порушив вимога ч. 1 ст. 37 КВК України. 25.07.2016 року ОСОБА_5 інспектором Васильківського МРВ КВІ ОСОБА_7 було винесено застереження у вигляді письмового попередження за не відпрацювання громадських робіт, а також було попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Незважаючи на винесення попередження, ОСОБА_5 , маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та реалізуючи його, до Данилівської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт з 19.05.2016 року по 04.05.2017 року не прибув, а також не з`явився для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції 07.06.2016, 21.06.2016, 05.07.2016 та 19.07.2016 року, тобто ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, порушивши тим самим вимоги ч. 3 ст. 40 КВК України. Отже, не відбута частина покарання за рішенням суду від 18.08.2015 року становить 180 годин із 180 годин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні вказаних злочинів визнав повністю, та показав, що наприкінці травня 2016 року взяв у ОСОБА_6 телефон зателефонувати та залишив його у себе. Також, обвинувачений показав, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 року був засуджений до покарання у виді громадських робіт. Його направили на відбування покарання у Данилівську сільську раду документи він туди заніс, але на відбування покарання він не з`являвся, на виклики до КВІ не ходив, не думав що це потягне якісь наслідки. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати та не позбавляти волі, обіцяє стати на шлях виправлення.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 , вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайством), вчинене повторно, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Також, дії ОСОБА_5 , вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, особу винного та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного ОСОБА_5 , наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставин покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах передбачених санкціями ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Признаючи остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому суд вважає можливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України у виді 1 року обмеження волі.

- за частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі статті 70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Суддя: