Номер провадження: 11-сс/785/1556/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000632 від 24 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави до 23 год. 10 хв. 20 листопада 2018 року в межах строку досудового розслідування.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_10 , в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

-під час розгляду клопотання слідчого прокурор не довів, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного;

-слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_10 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де характеризується виключно з позитивної сторони;

-в матеріалах провадження відсутні докази, які обґрунтовують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 та представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 23 серпня 2018 року приблизно о 21 годині 45 хвилин керуючи автомобілем «NISSAN NV 200», р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 по автомобільній дорозі «Одеса-Рені», проїжджаючи на 23 км + 190 м зазначеної автодороги, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, невірно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, зі швидкістю близько 80-90 км/год виїхав на зустрічну половину проїзної частини та почав здійснювати маневр обгону, проте, з моменту виявлення зустрічного автомобіля «ВАЗ-21063», р/н НОМЕР_2 , заходів, що виключають дорожньо-транспортну пригоду не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру безпечно не повернувся на раніше займану смугу руху, не дав дорогу автомобілю «ВАЗ-21063», р/н НОМЕР_2 та допустив із ним лобове зіткнення, в результаті якого автомобіль «NISSAN NV 200», р/н НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини на ліве за ходом руху узбіччя і перекинувся на кришу у кюветі, а автомобіль «ВАЗ-21063», р/н НОМЕР_2 перекинувся на правий борт.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_13 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю на місці пригоди.

Водієві автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_14 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: пошкодження селезінки, розриву печінки, пошкодження легенів, з якими він був доставлений до реанімаційного відділення Біляївської ЦРЛ в Одеській області та прооперований.

Пасажиру автомобіля «NISSAN NV 200» ОСОБА_15 , заподіяні тілесні ушкодження, що призвели до видаленні селезінки у МКЛ-11 міста Одеси.

Ще одному пасажиру автомобіля «NISSAN NV 200» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому ребер, перелому пальця нижньої кінцівки, пошкоджень колінного суглобу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

- протоколом огляду місця ДТП від 23.08.2018, схемою до нього;

- показаннями потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- показаннями підозрюваного ОСОБА_10 ;

- оглянутими та залученими до провадження речовими доказами (транспортними засобами).

Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, згідно з вимогами п.4 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_10 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд з прав людини зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується обставинами кримінального провадження, що у відповідності до вимог ст.178 КПК України мають бути враховані при обрані запобіжного заходу.

Так, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі одного потерпілої та ще три потерпілих були важко травмовані, а у відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. Вказаний злочин ОСОБА_10 вчинив грубо нехтуючи Правилами дорожнього руху.

В матеріалах провадження містяться відомості про те, що з 18 січня 2017 року - моменту отримання водійського посвідчення ОСОБА_10 чотири рази притягався до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху.

Така безвідповідальна поведінка підозрюваного та його зухвале та легковажне ставлення до виконання та додержання Правил дорожнього руху призвели до загибелі людини та взагалі ставлять під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Викладені обставини свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_10 під тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини, може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує і поведінку підозрюваного ОСОБА_10 після вчинення ДТП, який до теперішнього часу не вибачився перед потерпілими та, відповідно до пояснень представників не відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу через наявність у нього міцних соціальних зв`язків, є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України призвів до загибелі людини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави до 23 год. 10 хв. 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3