АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1300/18 Справа № 186/823/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 від 11 квітня 2017 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Покрівське Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, невійськовозобов`язаного, працюючого електрослюсарем підземним шахти Дніпровська шахтоуправління Дніпровське, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
за участю учасників судового провадження:
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_8 ,
цивільного позивача: ОСОБА_9 ,
прокурора: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, вперше вчинив неумисний злочин, має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працює електрослюсарем підземним шахти Дніпровська шахтоуправління Дніпровське, має постійне місце проживання, має позитивну характеристику, також в нього наявні міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягався.

Вказує на те, що обвинувачений, в результаті ДТП, також отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Зазначає, що судом першої інстанції взагалі не розглядалась можливість пом`якшення вироку та обрано обвинуваченому покарання у відповідності до санкції статті.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Цим же вироком з ОСОБА_7 стягнуто на користь: - ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 109, 39 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., витрати на надання правової допомоги 3200 грн.; - ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 78 534, 63 грн., витрати на надання правової допомоги 3200 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження 2500 грн..

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, також вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , 10 квітня 2017 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю не менш ніж 40 км/год рухався по під`їзній дорозі між автодорогою Знам`янка-Луганськ-Ізваріне та містом Першотравенськ, Дніпропетровської області, від автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізваріне у напрямку міста Першотравенська.
У ході руху водій не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону невстановленого автомобіля, що рухався у попутному з ним напрямку на полосі його руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортирних засобів на достатній для обгону відстані, та виїхав на зустрічну смугу.
У ході подальшого руху по зустрічній смузі під`їзної дороги між автодорогою Знам`янка-Луганськ-Ізваріне та містом Першотравенськ, приблизно о 20 годині 00 хвилин на відстані 133 м до повороту на телевежу в напрямку міста Першотравенська, ОСОБА_7 допустив зіткнення із автомобілем «Daewoo Sens T13110» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , яка зі швидкістю приблизно 40 км/год рухалася у зустрічному напрямку.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.3., 1.5, 2.3 б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху, в яких вказано: п.1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»; п.1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі»;
п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п.14.2: «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані».
Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водію ОСОБА_8 , заподіяно наступні тілесні ушкодження: закриті переломи кісток тазу, обох кісток лівого передпліччя, крайовий перелом надмищелка правого стегна, перелом кубоподібної кістки лівої стопи, перелом кісток та хрящів носа, множинні забійні рани обличчя та нижніх кінцівок які утворилися від дії тупих предметів, які діяли за ударним механізмом та могли бути виступаючими деталями салону автомобіля.
Дані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більше ніж 21 день) згідно п.2.2.1 в), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Виявлені рубці в області обличчя потерпілої утворилися внаслідок загоєння забійних ран, є незгладимими та такими, що обезображують обличчя. Так як їх видалення потребує оперативного втручання, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, потерпілу та цивільного позивача, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.»

Справедливе застосування норм права означає, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, та покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено, а також особу винного, який одружений, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується добре, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що дає підстави колегії суддів вважати, що суд першої інстанції на підставі його дискреційного права обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки без застосування ст. 75 КК України.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, думки потерпілої та цивільного позивача, які просили призначити суворе покарання, оскільки з боку обвинуваченого не убачається щирого каяття, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосувати до ОСОБА_7 правила ст. ст. 75, 69 КК України, оскільки виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані всі обставини, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, та вказані обставини не є пом`якшуючими та не дають підстав вважати, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання.
Підстав для призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України чи звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України колегією суддів не встановлено, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений вину не визнав, перед потерпілою навіть не вибачився та крім того потерпілій погрожував, залякував, що свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги його захисника, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11