Постанова Іменем України

17 жовтня 2018 р.

м. Київ
справа № 265/1980/15-к

провадження № 51-2443км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00021963, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, жителя м. Маріуполя, раніше не судимого,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді виправних робіт на 6 місяців із відрахуванням 10 відсотків від суми заробітку в дохід держави; за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 8 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на 8 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 9856,14 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 100000 грн на відшкодування моральної шкоди і 6000 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року вирок відносно ОСОБА_7 залишено беззмін.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 02 серпня 2014 року, приблизно о 12.50 год, у стані алкогольного сп`яніння, на літньому майданчику кав`ярні «Холодок», розташованому на перехресті вулиці Орджонікідзе та Комсомольського бульвару в місті Маріуполі Донецької області, під час сварки, на ґрунті особистих неприязних стосунків, завдав декілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_9 , спричинивши легке тілесне ушкодження.
Того ж дня біля вказаної кав`ярні, приблизно о 13.10 год, ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння, після конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , під час якого останній спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, діючи з мотивів помсти, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , привів в рух автомобіль «СHEVROLET AVEO» та, розвивши достатню швидкість, перетнув бордюр, який відгороджував проїзну частину дороги від зеленої зони, де знаходився потерпілий ОСОБА_10 , та здійснив на нього наїзд. У результаті удару рухомим автомобілем потерпілий опинився на передній частині капоту автомобіля, а ОСОБА_7 виїхав на проїзну частину дороги Комсомольського бульвару, де потерпілий упав, і засуджений, побачивши, що досяг своєї мети, здійснив різкий розворот ліворуч, де зупинив автомобіль. У результаті умисних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент їх спричинення, внаслідок яких настала його смерть.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування судових рішень відносно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом безпідставно визнано ОСОБА_8 потерпілою у кримінальному провадженні та допущено до участі у справі її представника ОСОБА_11 , а також необґрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_8 моральну шкоду. Вказує, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 здійснив наїзд на ОСОБА_10 після того, як втратив свідомість, що свідчить про відсутність умислу на позбавлення потерпілого життя. Крім того, зазначає про необґрунтованість засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК, оскільки доказами у кримінальному провадженні не доведено його винуватість у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого та захисника, не навів в ухвалі переконливих мотивів на спростування їхніх доводів щодо необґрунтованості вироку.
У касаційній скарзі прокурор висловлює вимогу про зміну судових рішень відносно ОСОБА_7 . Звертає увагу на те, що строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК закінчився до вступу вироку в законну силу. Просить звільнити засудженого від покарання за ч. 1 ст. 125 КК на підставі ст. 49 КК та виключити рішення про призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав свою касаційну скаргу.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та підтримав касаційну скаргу прокурора.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, визнав доводи останніх необґрунтованими та залишив скарги без задоволення, а оскаржений вирок - без зміни.
Визнаючи безпідставними доводи апеляційних скарг захисника і ОСОБА_7 щодо необґрунтованого засудження останнього за ч. 1 ст. 115 КК, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованих злочинів відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються дослідженими судом доказами.
Проте, суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що апеляційним судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Крім того за положеннями ч. ч. 1, 3, 4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За епізодом вчинення злочину відносно ОСОБА_10 дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК як умисне вбивство.
В апеляційних скаргах засуджений і захисник, посилаючись на необґрунтованість засудження ОСОБА_7 за цим епізодом, вказували на відсутність в діях останнього складу цього злочину, недоведеність умислу у засудженого на протиправне заподіяння смерті потерпілому. Зазначали, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; місцевий суд не взяв до уваги всіх обставин, які могли істотно вплинути на його висновки. Звертали увагу на те, що в момент наїзду на ОСОБА_10 . ОСОБА_7 перебував без свідомості внаслідок тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного йому потерпілим, що свідчить про відсутність підстав вбачати наявність у засудженого умислу, спрямованого на позбавлення потерпілого життя.
Вказані доводи апеляційних скарг обґрунтовувалися посиланням на конкретні докази та потребували належної перевірки з боку апеляційного суду, у тому числі шляхом їх дослідження та оцінки у сукупності з іншими доказами.
Однак, апеляційний суд за результатами перевірки наведених вище доводів апеляційних скарг засудженого і захисника навів формальні мотиви та висновки на їхнє спростування. При цьому фактично продублював висновки, що містяться у вироку суду першої інстанції, законність якого оспорювалась в апеляційних скаргах.
Апеляційний суд дійшов висновку, що на підставі доказів судом правильно встановлені обставини кримінального правопорушення, в тому числі події, що передували злочинним діям засудженого. При цьому зазначив в ухвалі про те, що наявність конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який супроводжувався бійкою, підтверджується показаннями свідків; спричинення ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, в тому числі, у виді колото-різаного поранення грудної клітки підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Апеляційний суд також послався на наявність постанови від 26 січня 2015 року, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку зі смертю підозрюваного.
Однак, в апеляційних скаргах зазначені факти не заперечувалися. Навпаки, скаржники наполягали на необхідності врахування цих обставин як таких, які мають значення для встановлення суб`єктивної сторони злочину.
Натомість апеляційний суд зазначив в ухвалі лише те, що активний характер дій ОСОБА_7 свідчить про наявність у нього умислу на вбивство. В той же час суд не дав оцінки іншим фактичним даним щодо подій, які передували вчиненню засудженим інкримінованого йому діяння щодо ОСОБА_10 . Зокрема, залишив без оцінки показання ОСОБА_7 про те, що потерпілий завдав йому удар ножем у спину, а коли він закрився в автомобілі пошкодив автомобіль. Між тим, такі показання засудженого щодо поведінки потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Крім того, суд не проаналізував ступінь тяжкості заподіяних засудженому тілесних ушкоджень.
Також, суд не дав оцінки діям ОСОБА_7 відразу після того, як він ударив потерпілого автомобілем і останній впав на проїзну частину дороги, а саме засуджений вийшов з автомобіля, не продовжуючи дій, спрямованих на позбавлення потерпілого життя. Крім того, суд не звернув уваги на час настання смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні, тобто через 10 днів після заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Разом із тим, з`ясування цих обставин має важливе значення для встановлення суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину та правової оцінки діяння.
З огляду на викладене, висновки апеляційного суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд касаційної інстанції вважає передчасними.
На підставі наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційним судом кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто із порушенням кримінального процесуального закону, а тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно усунути зазначені недоліки, повно, всебічно й об`єктивно перевірити доводи апеляційних скарг, в тому числі, що стосуються необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з засудженого моральної шкоди на користь ОСОБА_8 , засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК, обговорити питання щодо можливості звільнення останнього від кримінальної відповідальності чи покарання за ч. 1 ст. 125 КК України з урахуванням положень ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Вироком суду запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання був залишений без зміни до набрання вироком законної сили, а судом касаційної інстанції скасовується ухвала апеляційного суду, із постановленням якої вирок набрав законної сили. Тому ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, не може продовжувати перебувати під вартою та підлягає звільненню з установи виконання покарань.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 тапрокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_7 звільнити з установи виконання покарань.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3