УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5859/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
25 липня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2018 року,
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання згідно ч.5 ст.72 КК України за період з 06.04.1996 по 16.06.2000.
Зазначає, що ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального закону, без участі прокурора та без фіксування судового розгляду технічними засобами.
Згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2018 року зараховано ОСОБА_6 за вироком Донецького обласного суду від 07.07.1997 за ст.ст.93 пп. «а, з», 94, ч.3 ст.142, 86-1, ч.2,3 ст.140, ч.2 ст.145, ч.3 ст.193,ч.2 ст.17, ч.1 ст.222, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року) строк попереднього ув`язнення з 06.04.1996 по 02.10.1997 з розрахунку один день попереднього ув`язнення з два дні позбавлення волі.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції зазначив, що період попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до протоколу затримання, рахується з 06.04.1996 по день набрання вироку суду законної сили 02.10.1997.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, адвоката, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Донецького обласного суду від 07.07.1997 року за ст.ст. пп. «а, з», 94, ч.3 142, 86-1, ч.2, ч.3 ст.140, ч.2 ст.145, ч.3 ст.193, ч.2 ст.17, ч.1 ст.222, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 02.10.1997 вирок залишено без змін. Ухвалою Донецького обласного суду від 16.06.2000 року вирок суду був приведений у відповідність до закону, покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.
Суд першої інстанції врахував строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 за вироком Донецького обласного суду від 07.07.1997 року з 06.04.1996 року до 02.10.1997 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, що узгоджується з положеннями ув`язнення та ч.4 ст.532 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення з 06.04.1996 по 16.06.200р. то зазначені доводи не узгоджуються з вимогами закону, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Враховуючи, що вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 02.10.1997 року і цей строк йому було враховано судом першої інстанції, він не перебував в установі попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі для у судовому розгляді іншого кримінального провадження, підстав для додаткового зарахування в строк відбуття покарання періоду з 06.04.1996 по 16.06.2000, суд першої інстанції не вбачав, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Так, положення ч.4 ст.107 КПК України передбачають, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор та засуджений були належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, просили розглянути справу у їх відсутність ( а.с.6,7).
Отже, доводи засудженого ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції процесуального закону, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони не відповідають вимогам закону.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.404, 407,537 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: