Справа № 620/325/17
Провадження по справі №1-кп/635/836/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинувачених - ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів обвинувачених та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченим, та на тяжкість покарання у разі визнання обвинувачених винними, а також на відсутність постійного джерела доходу. Зазначив, що ОСОБА_6 проживає за межами Харківської області, раніше вчиняв кримінальні правопорушення, а після вчинення інкримінованого йому злочину намагався втекти з місця його вчинення. ОСОБА_7 проживає в м. Харкові, має непогашену в законному порядку судимість, після вчинення інкримінованого злочину намагався втекти з місця його вчинення, а тому є підстави вважати, що на даний час вищевказані ризики продовжують існувати.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти продовження строку триманні їх під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинувачених, вважав, що забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків можливе шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, та просив змінити запобіжний захід обвинувачених з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. В обґрунтування своїх заперечень проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою посилався на практику ЄСПЛ та зазначив наступне. Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених надійшло з порушенням імперативно закріплених процесуальних строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, що фактично унеможливлює його розгляд до закінчення строків дії попередньої ухвали апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року, оскільки такий строк не може бути продовжений або поновлений, або ж ініційований судом з власної ініціативи на стадії підготовчого судового засідання. Крім того зазначив, що матеріали справи та доводи прокурора не містять жодних доказів на підтвердження того, що раніше заявлені ризики не зменшились, також не обґрунтовані нові ризики. За час кримінального провадження з вини обвинувачених не було відкладеного жодного судового засідання, прокурором не доведено, що обвинувачені протягом досудового розслідування та судового розгляду будь-яким чином перешкоджали кримінальному провадженню, а всі їх дії навпаки свідчать про те, що вони прагнуть довести свою невинуватість в інкримінованому злочині та встановити істину у справі. Обвинувачений ОСОБА_6 , який все своє життя проживає в с. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, за місцем проживання зарекомендував себе з позитивного боку, не має судимості та має тісні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, оскільки проживає з сестрою, матір`ю та батьком. При цьому батьки ОСОБА_6 є пенсіонерами за віком та знаходяться на утриманні ОСОБА_6 , який постійно працював, щоб забезпечити гідні умови для проживання себе і своїх батьків. Захисник зазначив, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог ст. 5 Конвенції та не відповідає практиці ЄСПЛ.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. Судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, останній раз відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року до 20 липня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закінчується 20 липня 2018 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Під час обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, в тому числі передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Під час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, суд враховує особистість обвинувачених, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачені зазнають судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. У суду відсутні підстави вважати про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 з державою. Судом також не встановлена наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_6 , стороною захисту не доведено наявність у обвинуваченого на утриманні членів родини або інших осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування обвинуваченого та отримання ним доходу, що виключає можливість утримання ним зазначених осіб.

Отже, суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, потерпілі та свідки не допитані, вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 також існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить наявність у останнього ряду судимостей, зокрема за вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2000 року та за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2007 року, а тому вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на шістдесят днів.

Разом з цим, прокурором не обґрунтовано та не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Дані щодо позитивної характеристики обвинуваченого ОСОБА_6 з місця проживання та наявність у нього членів родини, з якими він спільно проживає, на які посилався захисник, хоча і заслуговують на увагу, проте самі по собі не можуть бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зменшують ризик можливості переховування обвинуваченого від суд, зокрема ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, що є підставою для відмови у звільнення особи з під варти, виходячи з принципів конвенційного прецедентного права (рішення по справі «Штегмюллер проти Австрії».
Жодних доказів на підтвердження інших обставин, зазначених стороною захисту в обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту суду не надано.
Вказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі домашнього арешту, а тому є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Доводи сторони захисту про порушення прокурором строків подання клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України суд вважає безпідставними, оскільки ч. 3 ст. 315 КПК України зазначає про наявність права учасників судового провадження заявляти клопотання, у тому числі що стосуються запобіжного заходу безпосередньо під час підготовчого судового засідання. Норма закону, на яку посилається захисник, регулює строки та порядок подачі клопотань про продовження строків дії запобіжного заходу виключно під час досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України продовжити на шістдесят днів - до 16 вересня 2018 року.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України продовжити на шістдесят днів - до 16 вересня 2018 року.

Строк дії ухвали до 16 вересня 2018 року.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали оголошений 23 липня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3