Справа№359/5012/17
Провадження №1-кп/359/100/2018

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурор ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

під час підготовчої частини судового розгляду кримінального провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Іванків Бориспільського району Київської області, -

по обвинуваченню у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189 КК України та ч.1 ст. 263 КК України,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_8 про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу проведення обшуку від 25.04.2017 року в АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в :
На розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

В ході судового засідання захисником обвинуваченого заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 25.04.2017 року, що був проведений в нічний час.
В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що обшук проведено в нічний час, невідкладності його проведення підстав не було, останній проведено слідчим без відповідного доручення, хоча дозвіл на його проведення надавався прокурору за участю співробітників СБ України, під час обшуку вилучено речі, що не були зазначені в ухвалі слідчого судді на дозвіл проведення обшуку, з огляду на що вказаний протокол обшуку від 25.04.2017 року, на думку захисту, слід визнати недопустимим доказом на підставі п.2 ч.3 ст. 87 КПК України.
Обвинувачені та захисники дане клопотання підтримали. Представник потерпілого при розгляді даного клопотання просив у його задоволенні відмовити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захисником доказів.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).
Відповідно до діючого кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.
Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Перевіривши підстави клопотання в нарадчій кімнаті, суд не вбачає очевидної недопустимості указаного протоколу обшуку від 25.04.2017 року в кримінальному провадженні №0000093, і вважає за необхідне дослідити даний доказ сторони обвинувачення в ході судового розгляду.
Так, як вбачається з доручення прокурора від 21.04.2017 року (а.с. 32-33, том 1 кримінального провадження), останній надавав доручення слідчим СВ Подільського ГУ НП України в м. Києві на проведення обшуку, в тому числі і за місцем проживання ОСОБА_7 . Щодо проведення обшуку в нічний час, то проведення останнього не виключається, а наявності на те достатніх підстав. Участь в процесуальній дії слідчого ОСОБА_9 також не поставлена під очевидну недопустимість з урахуванням попереднього клопотання захисту та прийнятого судом з цього приводу рішення 23.04.2018 року.
За таких обставин відсутні будь-які підстави для визнання під час судового розгляду зазначених у клопотанні доказів недопустимими, а, відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та їх оцінка має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, а тому на даній стадії судового розгляду, відсутні дані щодо очевидності недопустимості доказів, на які вказує сторона захисту.
За таких обставин, суд вважає вищевказане клопотання таким, що заявлено передчасно, тому на даній стадії судового розгляду клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу проведення обшуку від 25.04.2017 року в АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 (том 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 36-40), - відмовити.

Дослідити доказ сторони обвинувачення - протокол проведення обшуку від 25.04.2017 року в АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 (том 1 матеріалів кримінального провадження, а.с. 36-40) - в ході судового розгляду.
Вирішити питання недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 27.04.2018 року.

Суддя: ОСОБА_1