Номер провадження: 11-сс/785/715/18
Номер справи місцевого суду: 504/828/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ОСОБА_6
з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської Області від 02.04.2018 року, якою задоволено клопотання заступника начальника СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004814 від 21.11.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання заступника начальника СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, яке 14.03.2018 року було виявлено та тимчасово вилучено у ході проведення обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, у квартирі та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного мешкання ОСОБА_12 , а саме на мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ: НОМЕР_1 ІМЕІ: НОМЕР_2 та коробку до нього, мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ: НОМЕР_3 та коробку до нього, мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ: НОМЕР_4 ІМЕІ: НОМЕР_5 та коробку до нього, мобільний телефон «IPhone 8+» чорного кольору, мобільний телефон «IPhone 10» ІМЕІ: НОМЕР_6 , стартовий пакет мобільного зв`язку «лайфселл» № НОМЕР_7 , стартовий пакет мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_8 , стартовий пакет мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_9 , стартовий пакет мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_10 , флеш карта «Shanti» в дерев`янному корпусі, без зазначення об`єму флеш носія, флеш карта «Smartbuy» об`ємом 16 GB, білого кольору, коробку для мобільного телефону «IPhone 8 plus» ІМЕІ: НОМЕР_11 , коробку для мобільного телефону «IPhone» ІМЕІ: НОМЕР_12 , коробку для мобільного телефону «IPhone 8» ІМЕІ: НОМЕР_13 , пластикову картку, в якій знаходилась сім-карта Megafon.ru № НОМЕР_14 , магазин з маркуванням «Firestar» від пістолету невідомого зразка, мобільний телефон «Huawei» ІМЕІ: НОМЕР_15 , ІМЕІ: НОМЕР_16 , мобільний телефон «Huawei» ІМЕІ: НОМЕР_17 , ІМЕІ: НОМЕР_18 , кошти купюрами по 500 гривень на загальну суму 63 000 гривень, кошти купюрами по 100 доларів США на загальну суму 8 600 доларів США, оскільки слідчим суддею встановлено та прокурором доведено необхідність арешту цього майна.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , просить вищезазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді винесена в порушення норм кримінального процесуального права, так як при розгляді клопотання слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про підозру у вчиненні будь-якого злочину повідомлено не було. В клопотанні, в порушення вимог ст. 171 КПК України, з урахуванням відсутності будь-яких претензій з боку правоохоронних органів до подружжя ОСОБА_13 , взагалі не зазначені правові підстави та мета, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту майна, обґрунтування необхідності арешту майна та його причетність до кримінального правопорушення, про яке внесені відомості в ЄРДР 21.11.2017 року, за ознаками ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 4, 186 ч. 3 КК України, а також, що зазначене майно визнано речовим доказам. Фактично не встановлений власник майна, яким є ОСОБА_9 , а також не надана ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук, на підставі якої можливо було б визначити законність та обґрунтованість дій працівників поліції при проведені обшуку та тимчасовому вилучені майна. Також в клопотанні не обґрунтовуються розумність та співрозмірність обмеження права власника майна. При судовому розгляді клопотання зазначені обставини, передбачені законом для арешту майна, не були досліджені судом, доведені прокурором.

Заслухавши доповідача, власника майна ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 170 арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та спів розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на відсутність обґрунтування у клопотанні передбачених законом підстав для арешту майна, на недоведеність зазначених обставин прокурором при судовому розгляді клопотання, та безпідставно виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання.

Зокрема, в клопотанні слідчого зазначено, що до ЄРДР за №0004814 від 21.11.2017 року внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 186 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_14 , точний час, дата та місце досудовим розслідуванням не встановлені, вступив у злочинну змову з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, після чого у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення ОСОБА_18 , позбавлення його волі, та незаконну вимогу до нього та його сина ОСОБА_19 щодо передання грошових коштів на загальну суму 250 000 доларів США, яка згідно курсу НБУ складає 6 617 500грн., за його повернення.
Приблизно в середині жовтня 2017 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_15 та невстановленими у ході досудового розслідування особами, з метою реалізації спільного злочинного умислу, прибули в офіс ТОВ «Обрій» за адресою: АДРЕСА_2 на автомобілі іноземного виробництва, та незаконно вимагали у ОСОБА_18 у присутності ОСОБА_19 передачу майна, а саме - грошових коштів за ніби-то сплату боргових зобов`язань. На їх вимоги ОСОБА_18 заявив, що боргів у нього ні перед ким немає і грошові кошти нікому передавати не буде.
21 листопада 2017 року, приблизно об 11.00 годині, з метою реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_14 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_15 та двома невстановленими досудовим слідством особами, знаходячись поблизу будинку № 1/2 по вулиці Бабушкіна в м. Одесі, з застосуванням насильства, що виразилось у нанесенні ударів в область чола та тулуба рукояткою пістолета невстановленого зразка та руками, відкрито захопивши ОСОБА_18 , позбавивши його права обирати місце знаходження, насильно помістили до салону автомобіля марки «Тоуоіа Саmгу 40», сірого кольору, з державним номером НОМЕР_19 , одягнувши на його обличчя шапку чорного кольору.
Продовжуючи свої умисні, протиправні, спільні злочинні дії, ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_15 та двома невстановленими досудовим слідством особами перемістили ОСОБА_18 до ангару (промислова територія горілчаного заводу), розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Малодолинське, вул. Заводська 5. Прибувши на вказане місце ОСОБА_14 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 та іншими невстановленими слідством особами продовжили утримувати ОСОБА_18 проти його волі у виснажливих для його організму умовах, пристебнувши кайданками до труби, з застосуванням психологічного та фізичного насильства, яке виразилося у здійсненні пострілів з невстановленої зброї в сторону потерпілого.
В ніч з 22.11.2017 року на 23.11.2017 року ОСОБА_14 , за попередньою змовою з невстановленими у ході досудового розслідування особами проти волі посадили ОСОБА_18 в вантажопасажирський автомобіль марки «Фольцваген» білого кольору та перемістили його в приватний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де він за попередньою змовою з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та іншими невстановленими слідством особами продовжили проти його волі утримувати у виснажливих для його організму умовах, з застосуванням психологічного насильства, упродовж тривалого часу.
14.03.2018 року, на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, проведено обшук в квартирі та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного мешкання ОСОБА_12 , в ході якого було виявлено та тимчасово вилучено зазначене майно.
Крім того, в клопотанні зазначено, що зазначені предмети могли використовуватись, як засоби вчинення кримінального правопорушення, можуть бути набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження подальшого задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні.
Разом з тим, в клопотанні слідчого не зазначені підстави та мета для арешту майна, наявність яких передбачена ст. 171 ч. 2 КПК України, та які підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та які мають бути перевірені та досліджені слідчим суддею при вирішені питання щодо арешту майна, а лише є посилання на норми закону, які передбачають питання щодо забезпечення кримінального провадження та розгляду питань про накладення арешту.

З зазначених у клопотанні норм закону, на які слідчий звертає увагу, та які передбачають розгляд питань щодо накладення арешту, вбачається, що накладення арешту необхідно для збереження доказів, так як вилучене майно могло використовуватись як засоби вчинення кримінального правопорушення та могло бути набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що в клопотанні слідчого містяться лише загальні посилання на законодавство для накладення арешту на майно, без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Також в клопотанні слідчого не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на собі виявлене та тимчасово вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, до клопотання в підтвердження законності тимчасово вилучення майна, не додана копія ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Апеляційний суд вважає, що в клопотанні слідчого містяться лише загальні посилання на законодавство для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено не було, таким чином, підстав, передбачених п.п.2,3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, на які прокурор голослівно та бездоказово посилається на обґрунтування клопотання, фактично не існувало. Крім того, з клопотання не вбачається про звернення потерпілого з цивільним позовом.

В клопотанні також містяться посилання на те, що зазначені предмети могли використовуватись, як засоби вчинення кримінального правопорушення, можуть бути набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, також нічим не підтверджені, так як не зазначено будь-якої причетності тимчасово вилученого майна до кримінального правопорушення.

При розгляді апеляційної скарги прокурор пояснив, що вилучено майно не може бути предметом злочину, так як майно у потерпілого викрадене не було.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обшук був проведений у квартирі та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного мешкання ОСОБА_12 , однак в клопотанні не встановлений власник майна.

Доводи ОСОБА_9 про те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_12 протягом п`яти років, має трьох неповнолітніх дітей, в тому числі двох дітей від попереднього шлюбу, вилучені гроші знайшли в її особистих речах, вони є її особистими заощадженнями на утримання дітей, при апеляційному розгляді не спростовані.

При апеляційному розгляді прокурор зазначив, що слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_12 , однак вручити її останньому не представляється можливим, оскільки ОСОБА_12 не з`являється до слідчого, в зв`язку з чим останній був оголошений у розшук.

Разом з тим, прокурор не надав апеляційному суду копії зазначених процесуальних документів відносно ОСОБА_12 .

При цьому, при апеляційному розгляді дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_9 пояснила, що разом з своїм чоловіком та трьома дітьми проживає у квартирі розташованої у АДРЕСА_1 , на їх адресу ніякі виклики до слідчого не надходили.

До апеляційної скарги доданий договір оренди житлового приміщення від 25.11.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 орендує у ОСОБА_20 з 08.12.2017 року по 08.12.2018 року квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання у відсутності власників майна

В клопотанні слідчий просить розглянути питання про арешт майна без повідомлення власника, без будь-яких посилань на вимоги закону та обґрунтування своєї правової позиції.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_12 не був повідомлений судом про час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна, що передбачено ч. 1 ст. 172 КПК України. При судовому розгляді питання щодо необхідності розгляду клопотання без участі власника майна не вирішувалося.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без участі ОСОБА_12 або його представника, а також без сповіщення інших осіб, які проживають в приміщенні, в якому проводився обшук, в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України,що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження та безумовною підставою для скасування судового рішення.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження. Відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, ухвала слідчого судді має бути скасована в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, та постановлена нова ухвала, якою в задоволенні клопотання слідчого має бути відмовлено за відсутністю підстав, передбачених 173 КПК України.

Згідно ст. 173 ч. 3 КПК України, майно, вилучене під час обшуку 14.03.2018 року квартирі та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , має бути негайно повернуто особам, у яких воно вилучено.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської Області від 02.04.2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської Області від 02.04.2018 року, якою задоволено клопотання заступника начальника СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 , про накладення арешту, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004814 від 21.11.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 186 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, яке 14.03.2018 року було виявлено та тимчасово вилучено у ході проведення обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 02.04.2018 року, у квартирі та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Зобов`язати начальника СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 або уповноважену особу цього відділу, негайно повернути вилучене майно ОСОБА_9 або її представнику.

Ухвала апеляційного суду Одеської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 14.06.2018 року, о 16:00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2