Справа № 419/1213/18
Провадження № 11-сс/782/142/18
«13» червня 2018 року м.Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого-судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
представника ТОВ «Техлісресурс» - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна,-
в с т а н о в и л а:
17 травня 2018 року до слідчого судді Новоайдарського районного суду Луганської області із клопотанням про арешт майна звернувся старший слідчий СВ Новоайдарського ВП ГУНП України в Луганській області ОСОБА_8 , в якому зазначено наступне.
16.05.2018 року на ділянці місцевості, розташованої на відстані близько 300 м. від буд.29 по вул.Зарічній с.Олександрівка Новоайдарського району Луганської області, на околиці зазначеного населеного пункту, виявлено автомобіль автокран КАМАЗ 375 р/н НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилась деревина сосни звичайної у вигляді фрагментів стовбурів довжиною по 3 метра, які укладено у два штабеля, без бирок та маркування.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу автомобіля КАМАЗ р/н НОМЕР_4 , є ОСОБА_9 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Через існування невідповідності об`єму та довжини деревини сосни звичайної, що виявлена 16.05.2018 року при транспортуванні, через невідповідність реєстраційного номеру транспортного засобу, на якому здійснювалось перевезення даним, зазначеним в ТТН-ліс серії ЛГА № 074034 від 16.05.2018 року, через відсутність у водія, що здійснював транспортування деревини, оригіналу товарно-транспортної накладної на перевезення зазначеного вантажу, через відсутність бирок для маркування безпосередньо на деревині, яка транспортувалась, орган досудового розслідування приходить до висновку про наявність підстав вважати, що порубка виявленої та вилученої 16.05.2018 року деревини, є незаконною.
З метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою дерев у лісових насадженнях, слідчий просив накласти арешт на виявлені та вилучені 16.05.2018 року об`єкти.
Ухвалою слідчого судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новоайдарського ВП ГУНП України в Луганській області ОСОБА_8 про арешт майна.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурором подана апеляційна скарга, в якій порушується питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з її необґрунтованістю.
Крім того у своїй апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, є встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворе лісу як важливого елемента навколишнього природного середовища, об`єктивної сторони злочин виражається у незаконній порубці дере чагарників. Незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та лісових насадженнях визнається закінченим злочином з моменту заподія в результаті незаконної порубки лісу істотної шкоди, а вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, в інших особливо охоронюваних лісах - з моменту відокремлення дерев; чагарника від кореня або заподіяння зазначеним представникам флори пошкоджень, які викликають їх загибель або припинення росту.
Разом з тим, як зазначає апелянт, у відповідності до ст.ст.91, 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у даному випадку, покладається на слідчого та прокурора.
Водночас в своїй ухвалі від 17.05.2018 року слідчій суддя, на думку прокурора, відмовляючи в накладенні арешту на майно, безпідставно послався на те, що ця процесуальна дія можлива тільки у відношенні підозрюваного або обвинуваченого, оскільки згідно ст.170 КІІК України арешту підлягає майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб та юридичної особи.
Крім цього, апелянт вважає, що слідчим суддею не враховано той факт, що для встановлю вартості вилученого майна необхідно проведення товарознавчої експертизи, проведення якої потребує значного часу, водночас як ч.5 ст.171 КПК України передбачає, то клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Прокурор вважає, що на даний час існують ризики, передбачені п.2 ч.1 ст.170 КПК України, та тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, тому є підстави вважати, що воно може бути використане як доказ фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, вислухавши пояснення представника ТОВ «Техлісресурс» - ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Між тим апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.
Обґрунтовуючи своє рішення про відмову у накладенні арешту на майно слідчий суддя в ухвалі з посиланням на положення ст.170 КПК України зазначив, що органом досудового розслідування не доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, що є, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Крім того, в ухвалі слідчого судді зазначено, що органом досудового розслідування в обґрунтування мети накладення арешту, передбаченої п.4 ч.2 ст.170 КПК України, не доведено, що в межах даного кримінального провадження існує особа з процесуальним статусом підозрюваного, як того вимагає положення ч.6 ст.170 КПК України, та не доведено, що саме відносно юридичної особи, яка є власником виявленої та вилученої деревини, здійснюється кримінальне провадження. У своєму рішенні слідчий суддя посилався також на те, що органом досудового розслідування не доведено, що виявлені та вилучені об`єкти відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, з огляду на те, що на теперішній час не встановлено чи була порубка зазначеної деревини здійснена незаконно.
Також слідчий суддя зазначив, що в ході розгляду зазначеного клопотання не встановлено виправданості з огляду на завдання кримінального провадження, стандарти права та інтереси осіб, застосування такого процесуального заходу, як арешт майна. Не доведено, що не може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся з відповідним клопотанням. Зазначені обставини, на його думку, суперечать положенням ст.132 КПК України та є підставою для відмови в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, враховуючи те, що положеннями статті 170 КПК України передбачено:
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За змістом положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з клопотання слідчого про арешт майна та наданих стороною обвинувачення письмових доказів, а саме протоколу огляду місця події від 16.05.2018 року (а.с.3-5) на ділянці місцевості, розташованої на відстані близько 300 м. від буд.29 по вул.Зарічній с.Олександрівка Новоайдарського району Луганської області, на околиці зазначеного населеного пункту, виявлено та вилучено автомобіль автокран КАМАЗ 375 р/н НОМЕР_4 , в кузові якого знаходилась деревина сосни звичайної у вигляді фрагментів стовбурів довжиною по 3 метра, які укладено у два штабеля, без бирок та маркування.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля КАМАЗ р/н НОМЕР_4 , є ОСОБА_9 (а.с.7).
Вищенаведене свідчить про те, що ТТН №683 від 16.05.2018 року видана ТОВ «Техлісресурс» на ліс круглий на автомобіль КАМАЗ р/н НОМЕР_2 , номер якого має іншу серію аніж вилучений автомобіль автокран КАМАЗ 375 р/н НОМЕР_4 , в кузові якого знаходилась деревина, та проти чого не заперечував під час апеляційного розгляду представник ТОВ «Техлісресурс», але вважав це технічною помилкою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що виявлені та вилучені під час огляду місця події предмети та документи мають значення речового доказу у кримінальному провадженні та відповідають критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, а тому на них може бути накладено арешт на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тому висновки слідчого судді про не доведення стороною обвинувачення необхідності арешту зазначеного в клопотанні майна, а також про не доведення наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.
При цьому колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про не доведення стороною обвинувачення того, що в межах даного кримінального провадження існує особа з процесуальним статусом підозрюваного, як того вимагає положення ч.6 ст.170 КПК України, та не доведено, що саме відносно юридичної особи, яка є власником виявленої та вилученої деревини, здійснюється кримінальне провадження з огляду на таке.
Арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як то передбачено п.4 ч.2 ст.170 КПК України, та про що зазначає слідчий у своєму клопотанні про арешт майна.
Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Під час апеляційного розгляду прокурор надав пояснення, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні підозрювана особа не встановлена, а провадження у справі здійснюється не стосовно юридичної особи - ТОВ «Техлісресурс», та дотепер органами досудового розслідування розмір майнової шкоди у кримінальному провадженні не встановлений, відповідна товарознавча експертиза не призначалась. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо доведеності мети накладення арешту на майно для відшкодування шкоди, завданою незаконною порубкою деревини, та яка зазначена слідчим у клопотанні про арешт майна, колегія суддів вважає безпідставною.
Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є частково обґрунтованими, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та про накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 17.05.2018 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Новоайдарського ВП ГУНП України в Луганській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Накласти арешт на вилучене майно, а саме:
-на автомобіль КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_4 з деревиною сосни звичайної загальним об`ємом 18,005 м.3;
-товаро-транспортну накладну № 683 від 16.05.2018 року на вищевказаний автомобіль ТОВ «Техлісресурс» на ліс круглий довжиною 3 метра, загальним об`ємом 18,1 м.3;
-копію товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії ЛГА №074034 від 16.05.2018 року, видану Піщанським лісництвом ДП «Новоайдарське ЛМГ» на автомобіль КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3