Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7310/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 скаржника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси, скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Черкаської області ОСОБА_7 про зобов`язання повернення тимчасово вилученого майна,-

В с т а н о в и в:

На адресу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкас в порядку ст. 303 КПК України надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Черкаської області ОСОБА_7 про зобов`язання повернення тимчасово вилученого майна.
Так, в обґрунтування своїх вимог скаржник вказує, що старшим слідчим СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області, ОСОБА_7 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні (номер провадження невідомий), за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Так, 11.08.2018 року, близько 22:25 год., він керував автомобілем марки «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 та рухався по автодорозі сполученням Черкаси-Чигирин, близько с. Леськи, Черкаського району, в той момент з правого узбіччя, в безпосередній близькості від керованого ним транспортного засобу, на проїзну частину вибіг пішохід ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, від чого відбувся наїзд на останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув.
В ході огляду місця події, слідчим ОСОБА_7 вилучено автомобіль «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 , а також посвідчення водія на його ім`я та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та на даний момент вказаний автомобіль та документи слідчим ОСОБА_7 зберігається незаконно.
20.08.2018 року, під час експертного огляду автомобіля «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 на території колишнього Придніпровського РВ, він звернувся до слідчого про повернення йому автомобіля «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 , а також вилучених документів, на що отримав відмову, при цьому слідчий жодним чином не пояснив правові підстави подальшого зберігання як автомобіля, так і документів.
Вважає, що дії слідчого являються незаконними, суперечать нормам КПК України та порушують його права закріплені ст.41 Конституції України, згідно якої конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Обґрунтовує незаконну бездіяльність слідчого, яка полягає у незаконному зберіганні автомобіля «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 , а також посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу наступним.
Так, у відповідності до ч.7 ст.237 КПК України, вилучене в ході огляду майно та документи, а саме транспортний засіб «Ауді-80» р.н. НОМЕР_1 , а також посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вважається тимчасово вилученим майном, тому у відповідності до вимог ч.5 ст.171 КПК України, слідчий за погодженням з прокурором, не пізніше наступного робочого дня після вилучення транспортного засобу та документів, зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт зазначеного майна та документів, що слідчим не було зроблено, тому згідно ст.169 КПК України дане майно і документи мають бути негайно повернуті особі, у якої їх було вилучено.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, що до цього часу слідчими органами не зроблено.
Отже, вказаний транспортний засіб та документи слідчими органами зберігається незаконно та повинні негайно бути повернуті особі, у якої їх було вилучено.
Враховуючи викладене, скаржник просив вимоги скарги задоволити та зобов`язати слідчого негайно повернути тимчасово вилучене майно володільцеві.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 , вимоги скарги підтримали та просили її задоволити.
Слідчий, який проводить досудове розслідування ОСОБА_4 , та процесуальний керівник прокурор ОСОБА_3 , в судовому засіданні вимоги скарги не визнали, просили відмовити в її задоволенні, мотивуючи тим, що в ході проведення огляду місця події відбулося вилучення автомобіля, який є знаряддям злочину. Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2018 року на даний автомобіль накладено арешт. Щодо посилання скаржника про незаконне вилучення документів, слідчий пояснив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані документи та докази їх вилучення.
Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №0000178, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Кримінальне провадження здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, законності, змагальності сторін і забезпеченні права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Неухильне дотримання усіма учасниками кримінального провадження зазначених принципів є запорукою реалізації права на справедливий суд та права на ефективний засіб юридичного захисту, що передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (статті 6 і 13 Конвенції).
Принцип законності, закріплений ст.9 КПК України, передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Зазначеному принципу кореспондує гарантія права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, що закріплене у ст.24 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється за фактом того, що 11.08.2018 року близько 22 години 20 хвилин водій ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем AUDI 80 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Р - 10 сполученням м. Черкаси - м. Чигирин, зі сторони м. Черкаси в напрямку м. Чигирин, біля заїзду до вулиці Гоголя, що в с. Леськи, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 1973 року народження. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.
Постановою старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області, ОСОБА_7 від 12.08.2018 визнано автомобіль AUDI 80 реєстраційний номер НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000178.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2018 року накладено арешт на автомобіль AUDI 80 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить гр-нці ОСОБА_9 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 . Визначено місцем зберігання автомобіля AUDI 80 реєстраційний номер НОМЕР_1 територію Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області.
Щодо незаконного вилучення документів, слідчий суддя зазначає, що в судовому засіданні було оглянуто протокол огляду місця події від 12.08.2018 року, де в пункті 26 зазначено про вилучення лише транспортного засобу, при цьому зауважень з боку ОСОБА_6 , щодо незазначення в протоколі про вилучення документів, не надходило. Отже, відсутні достатній докази вилучення документів слідчим.
Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч.2 ст.170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (ч.1 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Крім того, у відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи зазначений процесуальний статус щодо вказаного автомобіля, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги. При цього зазначає, що порушення строку звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасове вилучене майно є підставою для подання апеляційної скарги на ухвалу про накладення арешту.
Згідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала слідчого судді, яка може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення скарги.
Керуючись ст.ст. 167-171,303-307, 309,376 КПК України, слідчий суддя,-

У х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Черкаської області ОСОБА_7 про зобов`язання повернення тимчасово вилученого майна відмовити в повному обсязі.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст рішення виготовлено та проголошено 14 вересня 2018 року о 12 год. 00 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1