Справа № 646/7348/17
№ провадження 1-кс/646/92/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.18року м.Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 27 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 06 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеною скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, мотивуючи скаргу тим, що вважає постанову незаконною, оскільки слідчим досудове розслідування проведено неповно та не об`єктивно, тому просила скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Заявниця звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд скарги у її відсутність.

Слідчий і прокурор, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали справи за скаргою, приходить до наступного.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області знаходилось кримінальне провадження № 0000315 від 06 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Досудове розслідування почато 12 жовтня 2016 року на підставі доручення на проведення досудового розслідування від начальника другого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 .

Резолюції на проведення розслідування за даним кримінальним провадженням винесено прокурором Харківської області ОСОБА_6 та начальником слідчого управління ОСОБА_7 (КП а.с.4), у той час як вони відповідно до постанови про закриття кримінального провадження є суб`єктами розслідування, відносно них зазначено у резолютивній частині постанови про закриття кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження було надіслано до прокуратури Харківської області супровідним листом заступника спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_8 на ім`я прокурора Харківської області ОСОБА_6 .

Таким чином, під час досудового розслідування керування ним здійснювалося особами, явно зацікавленими у його результатах, що створило певний конфлікт інтересів.

Постановою прокурора відділу спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про зміну підслідності від 04 жовтня 2016 року зазначено місце вчинення кримінального правопорушення як м.Харків, на підставі чого встановлено підслідність за слідчим відділом прокуратури Харківської області.

Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження № 0000315 від 06 вересня 2016 року, досудове розслідування у ньому проводилося за заявою від 15 березня 2016 року, поданою до Національного антикорупційного бюро України.

Проте матеріали кримінального провадження не містять оригіналу цієї заяви, матеріали кримінального провадження містять практично нечитабельні ксерокопії фотокопій заяви та інших документів, з обрізаними верхніми та нижніми кінцями аркушів, що поглинуло частину інформації у документах.

Відповідно до наданої суду копії заяви від 15 березня 2016 року № КО-2342 ця заява була подана до Національного антикорупційного бюро України як колективна за підписами 9 осіб, проте, згідно витягу із кримінального провадження, у якості заявника вказано тільки заявницю ОСОБА_3 , інші особи, у порушення ч.5 ст.214 КПК України, у ЄРДР не зазначені, чим порушено їхні права на участь у розслідуванні. В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження також зазначено заявницею лише ОСОБА_3 .

Із фабули витягу також вбачається, що до ЄРДР, у порушення ч.5 ст.214 КПК України, не внесено короткий виклад обставин, викладених у зазначеній колективній заяві від 15 березня 2016 року № КО-2342 до НАБУ, у той час як у цій заяві такі обставини викладено.

Відповідно до пункту 14 частини ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06 квітня 2016 року (із змінами від 22 травня 2017 року), та погодженого із відповідними керівниками МВС України, Мінфіну України, СБУ, НАБУ, Національної поліції України, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображаються дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), яка (які) є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Як вбачається із колективної заяви від 15 березня 2016 року № КО-2342 до НАБУ, заявники зазначили, що кримінальні правопорушення вчинили начальник відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , заступник начальника Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , заступник прокурора Харківської області ОСОБА_12 , начальник слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_13 , начальник відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області ОСОБА_14 , начальник слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_15 , проте відомості про цих осіб до ЄРДР не внесено.
При цьому з огляду на посади зазначених у заяві двох осіб керуючого складу Генеральної прокуратури України ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вбачається, що у постанові про зміну підслідності від 04 жовтня 2016 року невірно зазначено, що дії вчинено у місті Харкові.
Таким чином кримінальне провадження було передано до прокуратури Харківської області із порушеннями вимог ст.218 КПК України, що призвело до відсутності розслідування відносно зазначених працівників ГПУ ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , це підтверджується і відсутністю відповідних доводів та висновків у постанові про закриття кримінального провадження, про зазначених осіб взагалі не вказано в оскаржуваній постанові.
Відповідно до п.п. 8-9 ч. ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР відомості про декілька вчинених кримінальних правопорушень, зазначених в одній заяві, повідомленні або виявлених безпосередньо прокурором, слідчим чи працівником іншого підрозділу, незалежно від часу їх учинення, наявності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, вносяться до Реєстру за кожним правопорушенням окремо, на виявлене під час досудового розслідування кримінальне правопорушення в рамках одного кримінального провадження слідчий за Довідником 1 «Перелік інших джерел, з яких виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» (додаток 7) вносить до Реєстру інформацію про джерело, з якого виявлено кримінальне правопорушення, та відомості про кримінальне правопорушення. Кримінальному провадженню за цим правопорушенням присвоюється новий номер.
Як вказано у колективній заяві від 15 березня 2016 року, заявники зазначали, що вказані ними особи вчинили зловживання службовим становищем та внесли недостовірну інформацію в офіційні документи, тому просили провести розслідування їхніх дій за статтями 364, ч.1 ст.366 КК України. Проте, відомості до ЄРДР, у порушення п.п. 8-9 ч.ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, було внесено за правовою кваліфікацію ч.1 ст.367 КК України, що призвело до порушення права заявників на належне розслідування обставин, викладених у їх заяві від 15 березня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.216 КПК України розслідування кримінальних правопорушень за статтями 364, 366 КК України та відносно суб`єктів осіб начальницького складу органів прокуратури відноситься до повноважень НАБУ, крім того, слід урахувати, що двоє із вказаних у заяві осіб на момент вчинення дій, зазначених у заяві, були особами начальницького складу Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3)вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4)обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5)обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6)обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7)обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Проте під час досудового розслідування не допитані у якості потерпілих ані заявниця ОСОБА_3 , ані інші особи, що підписали колективну заяву від 15 березня 2016 року № КО-2342, при тому, що заявники вказали на вчинення кримінальних правопорушень відносно них.

Відповідно до п.3 ч..1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України, який діяв на момент винесення оскаржуваної постанови, слідчий або прокурор зобов`язаний був звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру.

Проте слідчий самостійно зробив висновок щодо відсутності істотної шкоди, завданої заявникам діями осіб начальницького складу органів прокуратури, зазначених у заяві від 15 березня 2016 року № КО-2342, до експерта не звертався, заявників не допитав на предмет нанесеної їм шкоди немайнового характеру та в чому полягає її істотність.

Щодо осіб начальницького складу прокуратури Харківської області, відносно яких винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, слід зазначити, що під час розслідування вони також не допитані, та по кожному із них у постанові про закриття кримінального провадження відсутні доводи слідчого щодо спростування кожного доводу, викладеного у колективній заяві щодо кожної із цих осіб, тобто, у порушення ст.110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження є невмотивованою.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вищезазначених судом недоліків слідства, цим вимогам постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає.

Вказані обставини свідчать про суттєву неповноту досудового розслідування.

З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування та виконання вказівок суду.

Що стосується постанови про відмову у визнанні потерпілою, то суд зазначає, що така у кримінальному провадженні не виносилася.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 27 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 06 вересня 2016 року, - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали та вирішити питання щодо належної підслідності.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1