Ухвала
Іменем України
06 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 469/1472/16-к
Провадження № 51-7765 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000849,
встановила:
За вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року
ОСОБА_5 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красноуральськ Свердловської області Російської Федерації, проживає на АДРЕСА_1 , зареєстрований на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 20 вересня 2016 року близько 20.30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замка проник до сторожки, що на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_6 майно на загальну суму 2 129 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. Вказує на неналежне врахування судами обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини, сприяння слідству. Виправлення ОСОБА_5 вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі з доповненнями до неї, дослідивши додані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Тобто, можливість застосування положень ст. 75 КК пов`язана із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями) та залежить від конкретних обставин кримінального провадження.
Що стосується доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з незастосуванням щодо засудженого ст. 75 КК, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу винного, котрий розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, повернув потерпілій викрадене майно, а тому правильно призначив йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми.
При цьому, врахувавши обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, взявши до уваги те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких злочинів та злочинів проти власності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість знову вчинив крадіжку, поєднану з проникненням, зваживши на дані висновку органу пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_5 можливе лише при відбуванні покарання, пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддівне вбачає. Відсутнє посилання на такі підстави і у касаційній скарзі захисника.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 у частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7