АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1965/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/72/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 122 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

представника потерпілої - ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318 від 7 вересня 2016 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Теребовлянського районного суду від 14 грудня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , пенсіонерка, громадянка України, з середньою освітою, заміжня, не судима,

засуджена за ч.1 ст.122 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, обвинувачену ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік.

Згідно п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, на обвинувачену ОСОБА_10 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 в її користь 10 000 грн., моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку суду, 03 вересня 2016 року близько 11 год. 00 хв., між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_9 , які перебували на території земельної ділянки, розташованою на АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, виникла словесна суперечка. В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_10 3 вересня 2016 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи на території земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, наблизилась до ОСОБА_9 і розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 тримаючи у руках садову лопату, усвідомлюючи, що в результаті таких умисних дій ОСОБА_10 отримає тілесні ушкодження та бажаючи настання цього, нанесла один умисний удар металевою частиною садової лопати по фаланговій ділянці лівої руки ОСОБА_9 .

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинила потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо - суглобового перелому основи основної частини (проксимальної) фаланги першого пальця лівої кисті, та по одному синцю на тильній поверхні лівої кисті і на тильній поверхні першого пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати невинуватою за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. В задоволені цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Мотивує тим, що в ході судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання в порядку ст. 333 КПК України про проведення ряд слідчих дій. Дане клопотання було задоволено. В результаті проведення слідчих дій отримано ряд нових доказів та інформації серед яких штик-лопата та слідчий експеримент за допомогою якого було з`ясовано обставини та механізм отримання потерпілою тілесних ушкоджень. Зважаючи на наявність нових даних, знаряддя вчинення злочину, ним заявлено клопотання суду про призначення повторної судово-медичної експертизу у межах кримінального провадження № 0000318 від 07.09.2016 року. Клопотання мотивував тим, що при проведені попередньої судово-медичної експертизи експерту не було відомо всіх обставин кримінального провадження. При проведенні повторної експертизи, експерт зміг би дослідити знаряддя від якого, як заявляє потерпіла, вона отримала тілесні ушкодження - штик-лопата, в результаті експерт зміг би висловитися чи виявлені ушкодження у потерпілої могли бути отримані саме металевою частиною штик-лопати і при цьому не пошкодити шкірний покрив руки.

Таке клопотання сторони захисту судом не було задоволено, чим суд порушив одну із основних засад кримінального провадження - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В ході процедури судового розгляду, а саме дослідження документів в силу вимог ст. 358 КПК України, стороною обвинувачення надано суду ряд документів, як таких, що на думку прокурора доводять вину обвинуваченого. Переважна більшість доказів є неналежними та недопустимим. Клопотання сторони захисту про визнання таких доказів недопустимими залишено судом поза увагою.

Порушено вимоги КПК України при залучені судово-медичного експерта до участі у кримінальному провадженні та складанні відповідно експертного висновку.

Також зазначає, що для того, аби підозрюваний, обвинувачений міг взяти участь у слідчий дії - призначення та проведення експертизи, йому, відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20, ч. 1 ст. 2, п .2. ч. 3, ч. 5 ст. 42 КПК мають бути також роз`яснені положення ст. 4 Закону України «Про судову експертизу». В ній зазначено, що правильність висновку експерта, крім іншого, забезпечується присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Таке саме право обвинуваченого передбачено і в п. 2.13.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи.

В разі роз`яснення та забезпечення цього права у підозрюваного, обвинуваченого, що присутній при призначенні та проведенні експертизи, також з`являється можливість ставити на вирішення експерта питання, висловлювати зауваження, тощо.

В даному випадку вказаних вимог дотримано не було і про проведену експертизу підозрювану, повідомлено вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист, та є підставою стверджувати про визнання висновку експерта недопустимим доказом (п. 3. ч. 2. ст. 87 КПК).

Для того щоб стверджувати про проведення судової експертизи повноважною особою, стороною обвинувачення мають бути надані докази того, що нею перевірені всі обставини щодо повноважень судово-медичного експерта і що даних, які виключають можливість проведення саме цим експертом судової експертизи не виявлено. В даній справі цього зроблено не було.

Частиною 2 ст. 102 КПК встановлено, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Вимога попередження про відповідальність міститься також у ст. 4 Закону «Про судову експертизу», ст. 70 КПК, п. 3.2.7 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи тощо. Очевидно, що особа не може сама собі щось роз`яснювати або про щось попереджати.

Роз`яснення прав і обов`язків, а також попередження про встановлену Законом відповідальність покладено на слідчого, прокурора (ч. 3 ст. 223 КПК).

Власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК про відповідальність, або його права та обов`язки - не є попередженням, належних офіційних осіб (ч. 3 ст. 223 КПК), про суть відповідальності та її наслідки.

Якщо будь-якого учасника процесу, хоч би він був професором права, під час допиту попереджають про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих відомостей, роз`яснюють його права та обов`язки, так само ця процедура має бути дотримана і щодо експерта.

В даному кримінальному провадженні вищезгаданого зроблено не було, що є черговою підставою стверджувати про те, що висновок експерта з такими порушеннями є недопустимим доказом.

Частиною 3 ст. 101 КПК встановлено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

В наданій суду експертизі, експерт не проводить жодних досліджень, не знайомиться з матеріалами кримінального провадження, а переписує у висновок експерта дані судово-медичного обстеження, що прямо суперечить вимогам безпосередності.

Як ствердив сам експерт, всі медичні данні, довідки, рентгенограми йому надала сама потерпіла. Більше того, експерт досліджував ксерокопії документів, рентгенограму правої кисті, хоча потерпіла вказувала на перелом на лівій руці.

Згідно п. 3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи у вступній частині висновку експерта повинно бути зазначено: прізвище, ім`я та по батькові, вік, місце проживання, документ, що посвідчує особу (при експертизі потерпілих, обвинувачених та інших осіб), назва і номер кримінальної справи, кількість томів та листів справи, перелік об`єктів та зразків, що надійшли на експертизу (при експертизі за матеріалами справи та експертизі речових доказів). Нічого з цих вимог в описовій частині експертизи немає. Немає жодних відомостей про направлення якихось медичних документів, або самої потерпілої.

Таким чином висновок експерта не ґрунтується ні на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, ані на відомостях які стали відомі під час дослідження матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які були використані судовими експертами для проведення дослідження.

Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 93, 101 КПК, слідчим не було зібрано у встановленому законом порядку жодних медичних документів та відповідно не надано їх експертам для проведення експертизи.

Як слідує із обвинувального акту, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснював слідчий СВ Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 .. Водночас в матеріалах справи є ряд рішень прийнятих ОСОБА_13 . Суду не надано підтверджень повноважень вказаної особи проводити слідчі дії.

Суду слід було брати до уваги лише ті докази і зважати на прийняті рішення, що вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування (ст. 109 КПК України), оскільки ОСОБА_10 знайомилася на стадії закінчення досудового розслідування саме із наведеним там переліком, будь-які інші документи їй не надавалися, таку вимогу регламентує частина 12 ст. 290 КПК України.

В даній справі в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні вказівки про внесення відомостей в Єдиний реєстр досудового розслідування, тому порушені вимоги ст. 214 КПК України.

Не обґрунтовано суд прийшов до висновку про недопустимість такого доказу, як штик-лопата.

Суд не взяв до уваги згаданий доказ як доказ винуватості, але натомість мав би взяти його до уваги в якості доказу на доведення невинуватості.

Сторона захисту неодноразово наголошувала на тому, що при ударі такою штик-лопатою об палець із силою достатньою для спричинення перелому безумовно були б пошкодження шкірного покриву.

В судовому засіданні ОСОБА_10 стверджувала, що це сама та лопата оскільки нею користувалася саме вона і вона знала із якою лопатою була на городі. Твердження потерпілої про те, що ця штик-лопата не є саме тією якою їй нанесено тілесні ушкодження повинні б були сприйняті судом критично і в якості припущень. Речовий доказ штик-лопата мала наявні усі характерні родові ознаки на які вказували сторони кримінального провадження при описі знаряддя вчинення злочину.

Суд прийняв як безумовно вірні та правдиві покази свідків, що є близькими родичами потерпілої.

В основу вироку суду покладено покази свідків ОСОБА_14 який є чоловіком потерпілої, ОСОБА_15 яка є рідною сестрою потерпілої. Очевидно, що близькі родичі будуть надавати суду тотожні із потерпілою покази. Більше того, жоден із свідків не бачив моменту нанесення удару, свідки показали, що підійшли до ОСОБА_9 пізніше і не бачили щоб ОСОБА_10 била її.

Суд не взяв до уваги розбіжність у показах свідків. Чоловік потерпілої вказав, що ОСОБА_9 ще 30-40 хв. після конфлікту збирала картоплю на городі, а сестра потерпілої вказала на те, що ОСОБА_9 після конфлікту ніякої фізичної праці не виконувала.

Все вищевикладене говорить про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, ОСОБА_10 потрібно визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

В зв`язку із невинуватістю ОСОБА_10 в задоволені цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди відмовити.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким виключити застосування ст. 75 КК України до засудженої ОСОБА_10 , ізолювати її від суспільства та повністю задовольнити її цивільний позов.

Мотивує тим, що суд незаконно застосував до обвинуваченої ОСОБА_10 ст. 75 КК України, яка свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнала та зовсім не відшкодувала завданої її шкоди, заявивши стосовно цього в останньому судовому засіданні про те, що жодної копійки її не відшкодує.

За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 без ізолювання від суспільства є незаконний.

Неправомірним вважає часткове задоволення судом її цивільного позову щодо відшкодування завданої її злочинними діями ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі лише 10000 грн. в той час, коли за місцевою судовою практикою відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн. відбувалося за злочини меншої суспільної небезпеки - умисне спричинення легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_7 , які просять вирок суду скасувати, а справу закрити за недоведеністю вини обвинуваченої ОСОБА_10 , потерпілу ОСОБА_9 її представника захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи викладенні в апеляційній скарзі та просять їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого її кримінального правоворушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які об`єктивно досліджені, належно оцінені судом і детально викладені в вироку.

З огляду на здобуті незаперечні докази вини обвинуваченої ОСОБА_10 суд вірно критично оцінив її показання в судовому засіданні про непричетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 та обґрунтовано визнав їх такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Визнавши обвинувачену ОСОБА_10 винуватою за ч. 1 ст. 122 КК України суд вірно дав правову оцінку та обґрунтовано взяв до уваги показання у судовому засіданні:

Потерпілої ОСОБА_9 яка ствердила, що 03 вересня 2016 року вона разом з чоловіком приїхала в с. Багатківці, Теребовлянського району Тернопільської області зібрати урожай. Вийшла на свій город з чоловіком ОСОБА_14 та сестрою ОСОБА_15 , яка раніше приїхала теж в село для збирання урожаю. Чоловік косив бур`ян на картоплі, а вона вирубувала стебла кукурудзи, яка була посаджена біля межі сусіднього городу ОСОБА_10 . Коли вона дійшла до краю городу до неї підійшла ОСОБА_10 та запитала, чи копає вона межу. Вона відповіла, що ні тільки викопує хрін. Коли вона була зігнута, ОСОБА_10 вдарила її по руці лопатою та по її лопаті та ще вдарила кулаком по голові. Після цього вона теж підняла свою лопату і ОСОБА_10 відступила. В цей момент підійшла її сестра та запитала: За що б`єш. На це ОСОБА_10 відповіла, що не б`є нікого а лише поправила хустину на її голові. Після чого розійшлися та вона відчула біль у пальці руки. Після конфлікту зателефонувала співробітниці, якій розповіла, що сусідка вдарила її по пальці. Даний конфлікт ніхто не бачив, оскільки чоловік був обернутий спиною, а сестра прийшла коли ОСОБА_10 вже нанесла удар по руці. З часом палець набряк та посинів. За медичною допомогою в той день не зверталася, оскільки вважала, що травма не значна. Однак біль на пальці не проходив, тому в подальшому звернулася за медичною допомогою. Як виявилося, що в неї пошкоджено сухожилля, та виявили перелом пальця. Між нею та ОСОБА_10 і раніше виникали суперечки щодо розташування межі між їхніми ділянками.

Свідка ОСОБА_14 , який ствердив, що разом з дружиною ОСОБА_9 приїхали в с. Багатківці зібрати урожай. Він вийшов на город, косив бур`ян на картоплі, а дружина вирубувала стебла кукурудзи, яка була посаджена біля межі сусіднього городу, що належить ОСОБА_10 в тій порі на своєму городі ОСОБА_10 копала картоплю. Він звернув увагу на те, що вона спираючись на лопату і спостерігала, що робить його дружина. Коли був повернутий до них спиною почув звук схожий на скрегіт лопати. Обернувшись побачив ОСОБА_10 біля дружини, яка зігнувшись копала. Чув, що ОСОБА_9 запитала ОСОБА_10 , за що вона її б`є, та відповіла: «Не б`ю, а хустину поправляю». Після чого конфлікт закінчився та розійшлися. Дружина підійшовши ближче показала травмований палець, який почервонів. З часом біль в пальці не проходив та дружина звернулася за медичною допомогою, після чого було поставлено діагноз перелом пальця.

Свідка ОСОБА_15 , яка ствердила, що 03 вересня приїхала в с. Багатківці зібрати уражай на городі. Разом з сестрою ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_14 вийшла на город копати картоплю. ОСОБА_14 косив бур`ян на картоплі, а ОСОБА_9 вирубувала стебла кукурудзи, яка була посаджена біля межі сусіднього городу, що належить ОСОБА_10 . В тій порі на своєму городі ОСОБА_10 копала картоплю. Почувши крик внизу городу, підняла голову та побачила ОСОБА_10 біля сестри ОСОБА_9 , яка кричала до неї, що не будеш там копати. Тоді ОСОБА_9 запитала ОСОБА_10 за що вона її б`є. Вона чула звук схожий на удар, однак не впевнена, що це звук від удару лопати. Після конфлікту ОСОБА_9 сказала, що її болить палець та працювати не змогла уже на городі.

Суд дав вірну правову оцінку зазначеним показанням потерпілої та свідків і оцінив їх в сукупності з іншими доказами, зокрема:

Висновком судово-медичної експертизи № 1576 від 26 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлений закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи основної (проксимальної) фаланги першого пальця лівої кисті, підтверджений рентгенологічними даними та із зовнішніх ушкоджень - по одному синцю на тильній поверхні лівої кисті і на тильній поверхні першого пальця лівої кисті. Травма лівої кисті у ОСОБА_9 супроводжувалась тендинітом (запалення сухожилка) м`яза-розгинача першого пальця. Зазначені ушкодження виникли від дії тупого предмета незадовго до первинного звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером відсутністю ознак консолідації перелому і їх виразністю у динаміці та забарвленням синців при судово-медичній експертизі. Виявлена у ОСОБА_9 травма лівої кисті у вигляді закритого внутрішньо- суглобового перелому основи основної (проксимальної) фаланги першого пальця і синців не була небезпечною для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим більше 21 день) розладом здоров`я і, за цією ознакою, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості - п. п. 2.2.1 і 2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995). Утворення вказаних вище ушкоджень за обставин, на які посилалась ОСОБА_9 при експертизі, та що наведені у постанові, не виключається. Зазначені вище ушкодження не властиві для виникнення при падінні з висоти із власного росту (на площині).

Показаннями в судовому засіданні єксперта ОСОБА_16 , який ствердив, що у ОСОБА_9 під час судово-медичної експертизи та згідно з вивченими медичними документами виявлено закритий внутрішньо-суглобовий перелом основи основної (проксимальної) фаланги першого пальця лівої кисті, підтверджений рентгенологічними даними та із зовнішніх ушкоджень - по одному синцю на тильній поверхні лівої кисті і на тильній поверхні першого пальця лівої кисті. Утворення вказаних вище ушкоджень за обставин, на які посилалась ОСОБА_9 при експертизі не виключається.

Безпідставними є твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд не вправі був приймати як докази показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , оскільки вони зацікавлені у результаті розгляду справи бо є близькими до потерпілої людьми. Суд першої інстанції детально проаналізував їх показання в судовому засіданні і у сукупності з іншими доказами вірно прийняв рішення про їх правдивість, незважаючи на неоднакове сприйняття подій, що передували правопорушенню та після нього, на які захисник ОСОБА_7 посилається у апеляційній скарзі.

Суд вірно оцінив критично, твердження захисника ОСОБА_7 щодо визнання недопустимим доказом винуватості ОСОБА_10 висновку експерта № 1576 від 26 жовтня 2016 року. При цьому суд детально перевірив законність призначення проведення та проаналізував зміст висновку судово-медичної експертизи з викликом судово-медичного експерта в судове засідання де було перевірено усі доводи захисника ОСОБА_7 .

Судово-медична експертиза у даному кримінальному провадженні призначена та проведена Тернопільським обласним бюро судово-медичних експертиз Міністерства охорони здоров`я України. Експерт, ОСОБА_16 , визначений для проведення даної експертизи в установленому порядку ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 69 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відповідно до вимог ч. 2 ст. 102, ст. 70 КПК України, що стверджується його підписом у висновку експерта за № 1576.

Суд першої інстанції не встановив порушень закону при призначенні та проведенні судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 , які привели б до визнання цього доказу неналежним та недопустимим і колегія суддів з цим погоджується. Не вбачає колегія суддів і порушень закону при проведенні судово-медичної експертизи щодо дослідження експертом медичних документів, що надала потерпіла ОСОБА_9 оскільки медичні документі знаходились безпосередньо у потерпілої ОСОБА_9 , твердження захисника ОСОБА_7 про те, що вони з експертом могли бути досліджені тільки після їх вилучення з дозволу слідчого судді безпідставні.

Не вбачає колегія суддів і підстав для проведення повторної судово-медичної експертизи, як про це ставить питання у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , а також приходить до висновку про недоцільність її проведення і судом першої інстанції. Висновок судово-медичної експертизи № 1576 обґрунтований з наукової точки зору і узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні, у тому числі які додатково отримані судом першої інстанції, шляхом надання доручень органу досудового слідства в порядку ст. 333 КПК України.

Безпідставними є й доводи захисника ОСОБА_7 про визнання штик-лопати, виданої обвинуваченою ОСОБА_10 речовим доказом у кримінальному провадженні. Не посилаючись на цей доказ у вироку, суд мотивував своє рішення у вироку тим, що обвинувачена ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що сама не впевнена, що саме цією лопатою користувалася у день конфлікту з потерпілою, а потерпіла ОСОБА_9 категорично заявила, що не цією штик-лопатою їй спричинені тілесні ушкодження. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції вірний.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і що її дії кваліфіковано правильно як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не знайшли свого підтвердження і викладені у апеляції твердження про наявність у справі процесуальних порушень органів досудового слідства, які неможливо було усунути під час судового розгляду кримінального провадження.

Що ж стосується тверджень потерпілої ОСОБА_9 про те, що призначене обвинувачені ОСОБА_10 покарання не відповідає тяжкості вчиненого нею злочину та особі засудженої, то відповідно до вимог ст.65 КК України, судом враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної, те, що вона раніше не судима, за місцем постійного проживання характеризується виключно позитивно, а також пом`якшувальні обставини: є особою пенсійного віку, та є отримувачем пільг для ветеранів війни для учасників війни. Наведені обставини дали підстави суду обґрунтовано призначити обвинуваченій ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі і на підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні цивільного позову щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди суд виходячи із тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, моральних страждань, які вона перенесла і переносить до даного часу внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності вживаності та справедливості та того що обвинувачена є особою пристарілого 86 -річного віку, її матеріальний стан пенсіонерка та обґрунтовано оцінив моральні збитки, заподіяні потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 10 000 грн., тобто задовольнив цивільний позов частково.

Крім того, потерпіла ОСОБА_9 ні у своїй позовній заяві ні у апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтувала заподіяння їх моральної шкоди на 100 000 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 .

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону під час її розгляду в судом, які були б підставою для скасування чи зміни судового рішення щодо обвинуваченї ОСОБА_10 колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Теребовлянського районного суду від 14 грудня 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Теребовлянського районного суду від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2