Справа №675/423/17
Провадження №1-кп/675/16/2018
О К Р Е М А Д У М К А
"07" вересня 2018 р. м.Ізяслав
Ізяславським районним судом в складі суду присяжних 07.09.2018 року ухвалено вирок, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком 2 роки, за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком 11 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді 11 років позбавлення волі.
Інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, з призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, а в частині обвинувачення за п.12 ч.2 ст.115 КК України виправдано.
Не можу погодитися з висновком суду присяжних та на підставі статті 375 КПК України висловлюю окрему думку.
Як суддя, який входить до складу суду присяжних, вважаю, що дослідженими доказами вина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України повністю доводиться дослідженими доказами.
Так, на мою думку, в ході судового розгляду об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 19.09.2016 року, маючи особисті неприязні відносини, домовилися між собою позбавити життя ОСОБА_4 .
З цією метою ОСОБА_1 , взявши зі свого будинку дерев`яну палицю циліндричної форми та надавши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 балаклави для маскування обличчя та дерев`яну палицю прямокутної форми, діючи спільно між собою близько 02 години 19.09.2016 року попрямували до господарства ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 , де на той час проживав ОСОБА_4 .
Зайшовши на територію вищевказаного господарства, ОСОБА_1 рукою, із застосуванням фізичної сили, відкрив вхідні двері до будинку, які були замкнені, після чого всі троє обвинувачених потрапили всередину, де, будучи об`єднані спільним злочинним умислом, увійшли до кімнати, де спав ОСОБА_4 на ліжку. Увійшовши до його кімнати, ОСОБА_1 почав наносити ОСОБА_4 удари дерев`яною палицею циліндричної форми в область голови та тулуба, а ОСОБА_2 , знаходячись на ліжку, на якому спав ОСОБА_4 , почав наносити йому удари ногами по тулубу. При цьому, ОСОБА_3 , діючи спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , силоміць відштовхнув ОСОБА_5 співмешканку ОСОБА_4 , яка зайшла в кімнату ОСОБА_4 із сусідньої кімнати та намагалася перешкодити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наносити йому удари.
Надалі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , взявши за ноги ОСОБА_7 , життєдіяльність якого була вже пригнічена внаслідок отриманих травм, витягнули його на вулицю, де ОСОБА_1 потерпілому наніс ще декілька ударів дерев`яною палицею прямокутної форми в область голови, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , діючи спільно з останнім, нанесли ОСОБА_4 декілька ударів ногами по тулубу. Після цього ОСОБА_1 наніс ОСОБА_4 декілька ударів дерев`яною палицею в область паху.
Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримав відкриту черепно-лицеву травму важкого ступеня, яка стала безпосередньою причиною його смерті.
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно протиправно позбавили життя ОСОБА_4 , тобто вчинили злочин, передбачений п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зазначені обставини підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_5 , наданими в судовому засіданні, відповідно до яких вона бачила, як вночі 19 вересня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 увійшли до її будинку одночасно, а не як стверджують останні спочатку ОСОБА_1 , а вже через декілька хвилин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому, поза увагою суду присяжних залишено показання потерпілої ОСОБА_5 , надані нею під час слідчого експерименту та безпосередньо в судовому засіданні, згідно яких вона чітко вказала, що бачила трьох обвинувачених, які разом (одночасно) прослідували через її кімнату до кімнати, в якій спав ОСОБА_4 , де ОСОБА_1 наносив ОСОБА_4 удари дерев`яною палицею по голові, ОСОБА_2 , вилізши на ліжко, ногами наносив ОСОБА_4 удари по тулубу, а ОСОБА_3 в цей час відштовхнув її, щоб вона не заважала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдавати удари. При цьому ОСОБА_5 зазначила, що ніхто з обвинувачених жодних дій для припинення побиття ОСОБА_4 не вчиняв.
Не врахував суд присяжних і те, що як показала ОСОБА_5 , після вказаних вище дій обвинувачені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витягнули ОСОБА_4 на вулицю за ноги, підперши двері до будинку палицею, щоб ОСОБА_5 не могла вийти та перешкодити вчиненню неправомірних дій.
Тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не намагалися, як вони вказали в своїх показах і що було взято до уваги судом присяжних, утримувати ОСОБА_1 від вчинення ним неправомірних дій, а навпаки діяли спільно з умислом на позбавлення життя ОСОБА_4 .
Вказане підтверджує наявність спільної змови трьох обвинувачених на вчинення вбивства ОСОБА_4 з чітким розподілом ролей.
Попередня змова на вбивство ОСОБА_4 також підтверджується і слідчими експериментами, проведеними 19.09.2016 року за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Так, останні під час слідчих експериментів вказали, що прийшли до господарства ОСОБА_5 саме з метою провчити ОСОБА_4 . Згідно їх пояснень заходили вони в будинок всі разом. У відповідності з результатами слідчого експерименту, ОСОБА_2 бачив, як ОСОБА_1 наносив ОСОБА_4 удари дерев`яною палицею в голову, що і продемонстрував на слідчому експерименті, але в цей же час, не вказуючи, що сам наносив удари, не продемонстрував, як намагався завадити ОСОБА_1 , відтягнувши його від ліжка, на якому лежав ОСОБА_4 , про що вже розповів в судовому засіданні.
Те саме стосується і ОСОБА_3 , який в судовому засіданні під час його допиту повідомив, що умисел на вбивство потерпілого не мав, бажав зупинити ОСОБА_1 . В той же час як в судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту ОСОБА_3 не повідомив, які дії вчинив для цього. Разом з тим підтвердив, що рукою завадив ОСОБА_5 зупинити неправомірні дії щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_3 визнав, що використовував балаклаву для приховання свого обличчя при перебуванні в будинку, де знаходився ОСОБА_4 . Вважаю, що пояснення зазначеного обвинуваченого, що необхідність у використанні балаклави була зумовлена лише страхом перед ОСОБА_4 , а не бажанням тим самим уникнути покарання за скоєний злочин, не витримують критики, так як зі слів самого ОСОБА_3 , він прийшов в будинок ОСОБА_5 , щоб зупинити ОСОБА_1 і тим самим врятувати ОСОБА_4 від нанесення йому тілесних ушкоджень, тобто не допустити скоєння злочину щодо останнього, а тому, на мою думку, потреби у використанні балаклави за повідомлених обвинуваченим обставин не було.
При цьому вважаю необґрунтованим посилання сторони захисту, що показання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту були надані під тиском органу досудового розслідування, оскільки такі доводи нічим не підтверджені та мають розцінюватися як намагання обвинувачених ухилитись від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Також судом присяжних не надано оцінки суттєвим розбіжностям між версією обвинувачених про те, що відбувалося в будинку, викладеною в ході судового розгляду, та матеріалами слідчих експериментів за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які фактично узгоджуються між собою та з показами ОСОБА_5 , наданими в судовому засіданні.
Як суддя, який входить до складу суду присяжних, вважаю, що підготовка предметів, які були використані в ході вчинення злочину, спільний прихід до будинку ОСОБА_5 , розподіл ролей між учасниками, приховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обличчя балаклавами, витягування ними потерпілого за ноги на подвір`я будинку для надання нібито медичної допомоги, яка в результаті будь-ким з обвинувачених надана не була, завдання ударів ногами по тулубу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перешкоджання останнім ОСОБА_5 у вчиненні дій по припиненню нанесення ударів ОСОБА_4 свідчать лише про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попередньо домовились між собою та погодили свої дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_4 , а також вчинили вбивство останнього.
На моє переконання, докази невинуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїй сукупності не є логічними і послідовними та не відтворюють реальні події, що мали місце.
Вважаю, що судом присяжних вибірково проаналізовано показання допитаних безпосередньо у суді обвинувачених, потерпілої, письмові докази, враховано тільки позицію сторони захисту, неповно оцінено та перевірено надані учасниками кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Крім того, на мою думку, необхідно вказати на наступне.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Разом з тим, вважаю, що суд присяжних мав проаналізувати всі докази з точки зору їх допустимості.
Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування свідок ОСОБА_8 , показання якого судом присяжних покладено в основу висновку про невинуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, під час досудового розслідування не допитувався. Про виклик свідка ОСОБА_8 заявлено клопотання стороною захисту лише в судовому засіданні 22.05.2018 року, а допит вказаного свідка проведено в судовому засіданні 12.06.2018 року без відкриття стороні обвинувачення вказаного доказу у кримінальному провадженні в порядку ст.290 КПК України.
Згідно ч.ч.11, 12 ст.290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як доказ.
Таким чином, покази свідка ОСОБА_8 мали бути визнані судом недопустимим доказом та суд не міг на них посилатися при ухвалені вироку.
Крім того, ухвали слідчого судді Апеляційного суду Хмельницької області від 11.10.2016 року про надання дозволу на здійснення заходів, які тимчасово обмежують права фізичної особи, в зв`язку з проведенням негласних слідчих (розшукових) дій відносно кожного з трьох обвинувачених, не відкривалися стороні захисту на досудовому розслідуванні в порядку, передбаченому ст.290 КПК України. А як наслідок, результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій на підставі таких ухвал мають бути визнані недопустимими. Судом присяжних не надано оцінку виявленим під час судового розгляду допущеним порушенням КПК України та прийнято до уваги відомості, що містяться в протоколах негласних слідчих (розшукових) дій.
Зі статті 86 КПК України вбачається, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З наведених вище причин вважаю, що суд присяжних необґрунтовано прийняв позицію сторони захисту, не врахувавши всіх доказів, досліджених під час судового розгляду, в їх сукупності, а тому прийшов до хибного висновку щодо невинуватості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Суддя: ОСОБА_9