Справа № 338/1297/18
Провадження № 1-кп/350/143/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000199 від 05 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000199 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 серпня 2018 року.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2018 року дане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 не заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Кримінальне провадження підсудне Рожнятівському районному суду.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Підстави для закриття провадження відсутні.

Відповідно до вимог ст. 27 КПК України розгляд справи потребує відкритого судового провадження.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів без внесення застави, які мотивовані тим, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалами слідчого судді Богородчанського районного суду від 07 серпня 2018 року було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які 03 жовтня 2018 року ухвалою цього ж суду продовжено строком на 30 днів, тобто до 02 листопада 2018 року включно. Заявлені під час обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого їм загрожує покарання від семи до десяти років, і з огляду на тяжкість та неминучість покарання можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки такі ще не допитані судом, ніде не працюють, їх джерело існування невідоме, не одружені, а тому інші запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаним ризикам та не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження. Крім цього, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках іншого кримінального провадження, що розслідувалось Косівським ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак останній порушив умови перебування під домашнім арештом, у зв`язку з чим 27.07.2018 року був оголошений у розшук.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 при розгляді клопотання прокурора поклались на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 заперечили з приводу заявленого клопотання прокурора, покликаючись на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглянувши клопотання прокурора про обрання обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку обвинувачених та їх захисників з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які продовжені слідчим суддею Богородчанського районного суду Івано-Франківського 03 жовтня 2018 року.

Строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спливає 02 листопада 2018 року.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року зазначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, відсутність у останніх міцних соціальних зв`язків, а саме обвинувачені не одружені, не працюють, джерело їхнього існування не відоме, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК, зокрема, що розгляд кримінального провадження судом не розпочато, потерпілі та свідки не допитані, матеріали кримінального провадження не досліджені, відтак, існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, а також можливість обвинувачених переховуватись від суду, можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому суд приходить до висновку про необхідність обрання відносно обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Особлива тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими, у сукупності із даними про осіб обвинувачених, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, спростовує доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що злочин в якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вчинений із застосуванням насильства та спричинив смерть потерпілого, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 131, 176-178, 183-184,197, 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судовий розгляд у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, призначити у відкритому судовому засіданні в залі Рожнятівського районного суду на 10 год. 30 хв. 09 листопада 2018 року.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Нижнів Тлумацького району Івано-Франківської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м. Івано-Франківська, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 грудня 2018 року включно.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м. Івано-Франківська, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 грудня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч. 1 ст. 392 КПК України не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1