Справа № 642/2005/18
Провадження № 1-кп/642/476/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушине Первомайського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.12.2015 Київським районним судом м. Полтави за ч. 4 ст. 407 КК України на три роки позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 19.10.2017 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави на невідбутий термін 10 місяців 21 днів,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч .2 ст.186 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

Так, 30 березня 2018 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, йшов по південному тунелю вокзалу «Харків-пасажирський», розташованого за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, та побачив раніше йому незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Підійшовши до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, притиснув рукою ОСОБА_4 до стіни, чим обмежив останнього можливості вільно пересуватися, та почав вимагати віддати йому мобільний телефон та грошові кошти. Перелякавшись, ОСОБА_4 під фізичним та психологічним тиском зі сторони ОСОБА_7 , дістав з лівої кишені своїх джинсів, одягнених на ньому, свій мобільний телефон марки «іРhопе 5 S» вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 9007 від 25.04.2018 2 590 грн. та віддав його ОСОБА_7 . Взявши телефон потерпілого в руки, ОСОБА_7 почав вимагати потерпілого дістати з телефону сім-карту. У зв`язку з неможливістю це здійснити потерпілим, ОСОБА_7 , стоячи на відстані витягнутої руки від ОСОБА_4 , наніс йому долонею правої руки один удар в область лівої щоки, та намагався залишити місце злочину, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий почав голосно звати на допомогу, та, коли ОСОБА_7 відійшов від потерпілого на декілька кроків, не маючи можливості розпорядитись майном потерпілого, він був затриманий працівниками поліції, які проходили поряд з вказаним місцем та почули крик потерпілого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні в ході судового розгляду визнав, пояснив, що 30 березня 2018 року о 19 год. 30 хвил., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшов по південному тунелю вокзалу «Харків-пасажирський», побачив раніше йому невідомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 . Він притиснув рукою ОСОБА_4 до стіни, почав вимагати віддати йому мобільний телефон та грошові кошти. ОСОБА_4 сказав, що грошей у нього немає, віддав йому мобільний телефон марки «іРhопе 5 S», та картку метрополітену. Взявши телефон, він сказав потерпілому, щоб той дістав з телефону сім-карту, однак потерпілий не зміг цього зробити, тоді він наніс потерпілому долонею руки один удар в область щоки. Телефон він поклав собі у кишеню. Потерпілий покликав на допомогу, та на його крик відразу прибули працівники поліції. Вважає, що злочин не довів до кінця, оскільки не встиг залишити місце події, відійшов приблизно лише на 2 метри від потерпілого, як його було затримано та доставлено у приміщення лінійного відділу поліції, де у нього у кишені було виявлено та вилучено телефон. Працівникам поліції він представився ОСОБА_8 , не називав свого справжнього прізвища. Зазначив, що кається у скоєному, та злочин вчинив, оскільки був у нетверезому стані.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтвердилась в судовому засіданні наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив в судовому засіданні, що 30 березня 2018 року приблизно о 19 годині 30 хвилин йшов по південному тунелю вокзалу «Харків-пасажирський», де до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_7 , який був у нетверезому стані, притиснув його рукою до стіни, та почав вимагати віддати йому мобільний телефон та грошові кошти. Перелякавшись, він дістав з кишені своїх джинсів свій мобільний телефон марки «іРhопе 5 S». та віддав ОСОБА_7 . Також він віддав йому картку метрополітену, яка для нього матеріальної цінності не представляє. Взявши телефон, ОСОБА_7 почав вимагати, щоб він дістав з телефону сім-карту, однак він був переляканий, не зміг цього зробити. Тоді ОСОБА_7 , стоячи на відстані витягнутої руки від нього, наніс йому долонею правої руки один удар в область лівої щоки. Він- потерпілий- закричав, покликав на допомогу. Головаш спробував піти, однак не встиг, зробив лише 2-3 кроки, після чого на міст був затриманий працівниками поліції, які підійшли на його- потерпілого -крик.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , у присутності якої було проведено допит потерпілого відповідно до положень ч.1 ст. 354 КПК України, пояснила, що її син давав добровільно показання, про такі ж самі обставини він розповідав їй відразу після вказаних подій.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив в судовому засіданні, що 30 березня 2018 року, перебуваючи в наряді в військовій частині НОМЕР_1 , разом з молодшим сержантом ОСОБА_10 він ніс службу по охороні громадського порядку на Південному вокзалі. Проходячи за маршрутом патрулювання, біля входу до південного тунелю, вони почули крики про допомогу. Його напарник Чорний миттєво відреагував, пішов на крик, та відразу вивів з тунелю потерпілого та обвинуваченого. Зі слів потерпілого, у нього обвинувачений відібрав мобільний телефон. Головаша було затримано. В приміщенні лінійного відділу поліції у ОСОБА_11 було виявлено та вилучено мобільний телефон. Головаш був у стані алкогольного сп`яніння.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив в судовому засіданні, що раніше з обвинуваченим незнайомий. 30.03.2018 як патрульний поліцейський ніс службу з забезпечення громадського порядку та безпеки ст. Харків-пасажирський. О 19 год. 30 хвил. біля південного цоколя почули крик про допомогу, голос був схожий на дитячий. Він пішов на крик та побачив у тунелі дитину-хлопця біля колони у погано освітленому місці та на відстані приблизно 2 метрів від хлопця чоловіка у нетверезому стані, який від нього намагався відійти. Поруч, приблизно на відстані метрів 10 метрів від ОСОБА_11 , людей не було. ОСОБА_11 був затриманий на місті та доставлений в райвідділ. Потерпілий хлопець був переляканий, нервував та заїкався, пояснив, що в нього цей чоловік відібрав мобільний телефон «іРhоnе» та картку на метро. Крім того, хлопець пояснив, що ОСОБА_11 наніс йому удар в обличчя. Телефон був у кишені ОСОБА_11 . Головаш представлявся ОСОБА_8 , він був у стані алкогольного сп`яніння.

- протоколом огляду місця події від 30.03.2018 та фото таблицею до нього за адресою: м. Харків, вул. Є. Котляра, 6 (приміщення ВП на ст. Харків-пас. Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області) за участю ОСОБА_13 (так представився співробітникам поліції обвинувачений ОСОБА_7 ), який добровільно видав мобільний телефон «іРhоnе 5 S» в корпусі чорного кольору з кришкою сірого кольору та чохол чорного кольору, пластикову картку на проїзд в метрополітені (а.с. 45-50);
- протоколом пред`явлення ОСОБА_4 для впізнання 4-х осіб від 31.03.2018, серед яких він впізнав ОСОБА_13 ( ОСОБА_7 ), як особу, яка 30.03.2018 відкрито заволоділа його майном мобільним телефоном та карткою на території ст. Харків-пасажирський, та фототаблицею до протоколу (а.с.53-58);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №9007 від 25.04.2018, відповідно до якого вартість мобільного телефону « Apple іРhоnе 5 S» 16 Gb станом на 30.03.2018 склала 2590,00 грн.(а.с.61-62)
- протоколами огляду від 02.04.2018 та 04.04.2018 мобільного телефону «іРhоnе 5 S» в корпусі чорного кольору з імей-терміналом НОМЕР_2 з чохлом, а також картки на проїзд в метрополітені, які впізнав потерпілий ОСОБА_4 в присутності свого законного представника - ОСОБА_5 (а.с. 64-66);
- постановою про визнання мобільного телефону «іРhоnе 5 S» в корпусі чорного кольору з імей-терміналом НОМЕР_2 , чохла чорного кольору та картки на проїзд в метрополітені речовими доказами, та розпискою законного представника потерпілого ОСОБА_5 про передачу їй їх на зберігання (а.с. 67-69);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.04.2018 за участю потерпілого ОСОБА_4 , в ході якого він вказав місце біля стіни в південному тунелі вокзалу ст. Харків-пасс., де ОСОБА_7 заволодів його мобільним телефоном «іРhоnе 5 S.», та детально розповів про обставини події на місті. В ході слідчого експерименту ОСОБА_4 вказав місце, де після нанесення йому ударом ОСОБА_7 останнього було затримано працівником поліції, на відстані приблизно 1 метр від нього (а.с 73-86);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2018 за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого він вказав місце та повідомив про обставини затримання ОСОБА_7 30.03.2018, та фототаблицею до нього. ОСОБА_12 вказав місце біля стіни в південному тунелі вокзалу ст. Харків-пасс. на відстані декілька кроків від потерпілого, де він затримав ОСОБА_7 (а.с 87-93);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2018 за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого він вказав місце та обставини відкритого заволодіння ОСОБА_7 . 30.03.2018 мобільним телефоном ОСОБА_4 , та фототаблицею до нього. В ході слідчого експерименту ОСОБА_15 вказав місце в південному тунелі вокзалу ст. Харків-пасс, де був затриманий ОСОБА_7 працівником поліції - на відстані декілька кроків від потерпілого, (а.с 94-102);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого він вказав місце та обставини відкритого заволодіння 30.03.2018 мобільним телефоном ОСОБА_4 , та фототаблицею до нього. Він вказав місце біля стіни в південному тунелі вокзалу ст. Харків-пасс, де його затримав співробітник поліції з майном, яким він заволодів (а.с 103-114).
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 31.03.2018, ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 51.)
Постановою від 31.03.2018 були уточнені анкетні дані, а саме що особа, яка назвалася прізвищем « ОСОБА_8 » це « ОСОБА_11 » (а.с. 59).

Допитана в судовому засіданні з питань обставин затримання ОСОБА_7 слідчий ОСОБА_16 пояснила, що він при затриманні представився не своїм прізвищем- ОСОБА_8 , документів при собі не мав, тому його було доставлено до відділу поліції для з`ясування особи, після з`ясування особи його не було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а ухвалою слідчого судді від 03.04.2018 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив вказані пояснення.

В ході проведення впізнання потерпілим особи, яка вчинила стосовно нього злочинні дії, повністю дотримано положень ст. 228 КПК України. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 також категорично стверджував, що цією особою є саме ОСОБА_7 , якого він впізнав.
Підстав для сумніву у правдивості показань потерпілого у суду немає, оскільки вони підтверджуються іншими об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Обвинуваченням дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що 30 березня 2018 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, йшов по південному тунелю вокзалу «Харків-пасажирський», розташованого за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, та побачив раніше йому невідомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 . У ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Підійшовши до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , діючи повторно, з прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, притиснув рукою ОСОБА_4 до стіни, чим обмежив останнього можливості вільно пересуватися, та почав вимагати віддати йому мобільний телефон та грошові кошти. Перелякавшись, ОСОБА_4 , під фізичним та психологічним тиском зі сторони ОСОБА_7 , дістав з лівої кишені своїх джинсів, одягнених на ньому, свій мобільний телефон марки «іРhоnе 5 S» вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 9007 від 25.04.2018 2 590 грн. та віддав їх ОСОБА_7 . Взявши телефон потерпілого в руки, ОСОБА_7 почав вимагати потерпілого дістати з телефону сім-карту. У зв`язку з неможливістю це здійснити потерпілим, ОСОБА_7 , стоячи на відстані витягнутої руки від ОСОБА_4 , наніс йому долонею правої руки один удар в область лівої щоки та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми неправомірними діями ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_4 на суму 2 590 грн. гривень.

Його дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений злочин.
З такою кваліфікацією суд не погоджується.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Грабіж вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитись чи користуватись ним (заховати, передати іншим особам тощо).
Отже, діяння не становлять закінченого грабежу, якщо винуватий фактично не мав реальної можливості розпорядитися майном на свій розсуд.
Сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме протоколом огляду місця події, показаннями потерпілого ОСОБА_4 , протоколами слідчих експериментів, проведених як з потерпілим, так і з свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , фототаблицею до вказаних протоколів, доведено, що після того, як на вимогу ОСОБА_7 потерпілий передав йому мобільний телефон, а ОСОБА_7 наніс удар потерпілому по обличчю, потерпілий покликав на допомогу, та ОСОБА_7 не встиг залишити місце події, відійшов лише на декілька кроків від потерпілого, та був затриманий працівниками поліції, які прийшли на допомогу потерпілому.
Отже, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з наведених причин, які не залежали від його волі, та на цій стадії злочину він реальної можливості розпорядитись викраденим майном не мав.
Крім того, прокурором не надано доказів наявності повторності в діях обвинуваченого.
Так, судимість ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 407 КК України не утворює повторності при кваліфікації його дій за ст. 186 КК України.

Судимість ОСОБА_7 за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 03.02.2010 року за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1000 грн. вироком, на яку є посилання в обвинувальному акті, погашена, що підтверджено ухвалами судів.

Отже, суд виключає ознаку повторності з обвинувачення ОСОБА_7 .

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, керуючись правом, визначеним ч.3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та його вказані дії суд кваліфікує за ч.2 ст., ч. 2 ст. 186 КК України,
Вивченням даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Раніше судимий. Не працює.

За місцем останнього відбуття покарання в Полтавський виправній колонії характеризується позитивно, набув спеціальність столяра. За час відбуття покарання перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з люмбоішалгією, виписаний у задовільному стані, групи інвалідності не має, працездатний. Мав заохочення, стягнень не мав.

За місцем проживання сільським головою характеризується, як схильний до вживання алкогольних напоїв, правопорушень, без постійного місця роботи. Неконфліктний.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, те, що злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини, те, що кримінальне правопорушення вчинено в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного за попереднім вироком.

При призначенні покарання суд також враховує, що відповідно до ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2015, яким він засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, та звільнений 19.10.2017 умовно-достроково на 10 місяців

21 день

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ № 9007 від 25.04.2018 року в розмірі 715 грн. слід стягнути з ОСОБА_7 на

користь держави. Цивільний позов не заявлявся.

Арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.04.2018, на речовий доказ - мобільний телефон марки «іРhоnе 5 S» в корпусі чорного кольору з імей-терміналом

НОМЕР_2 в чохлі, слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід слід залишити без змін у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2015 року - 1 місяць позбавлення волі, та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в Державний установі «Харківська установа виконання покарань (№27)».

Строк покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 з 3 квітня 2018 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 перебування його під вартою з 3 квітня 2018 року по день постановлення вироку.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 715 грн.

Арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.04.2018 на речовий доказ - мобільний телефон марки «іРhоnе 5 S» в корпусі чорного кольору з імей-терміналом НОМЕР_2 в чохлі, скасувати, вказане майно, передане на зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_5 , залишити у розпорядженні останньої.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - з дня вручення копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1