Справа № 192/1127/18
Провадження № 1-в/192/318/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Норильськ, Красноярський край Російської Федерації, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців; постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року іспитовий строк скасовано, направлений в місця позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців,
про звільнення від відбування покарання на підставі амністії,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, і просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та скоротити на 1/2 його строк відбування покарання.
Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд клопотання засудженого у їх відсутність.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, що з`явились, враховуючи, що згідно положень Закону України «Про амністію у 2016 році», неявка належним чином повідомленого представника виправної установи не перешкоджає розгляду клопотання, суд постановив проводити розгляд клопотання у відсутність представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)».
Заслухавши пояснення засудженого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців (а.с. 7-8).
Постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року засудженого направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання.
Крім того, ОСОБА_3 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 1997 року за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 142, ст.ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 р.) до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Постановою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26 липня 2005 року, засудженого звільнено умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 5 місяців 18 днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 на даний час має дві судимості за умисні тяжкі злочини.
Суд не погоджується з доводами засудженого про необґрунтоване врахування при вирішенні питання щодо застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» наявність у засудженого вироку Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 1997 року, оскільки вказана судимість не погашена у встановленому законом порядку.
Згідно п. в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Таким чином, в силу зазначеної норми та вищезазначених обставин, звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» неможливо, і тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Крім того, судом також було встановлено, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_3 вже було відмовлено в застосуванні амністії, а ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін. В касаційному порядку ОСОБА_3 ухвалу апеляційного суду не оскаржував.
Питання щодо скорочення наполовину невідбутої частини покарання регулюється ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» та може бути застосовано до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.
Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_3 на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, тому застосування до нього положень ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» не можливе.

На підставі вищевикладеного, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та керуючись ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання на підставі амністії відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1