Справа № 369/7602/18
Провадження №1-кс/369/2410/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0001888 від 21.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0001888 від 21.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30 березня 2018 року накладено арешт на автомобіль Skoda SuperB д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 . Вважає, що арешт на майно накладено ОСОБА_6 накладено необґрунтовано та він підлягає скасуванню з наступних підстав: автомобіль було вилучено слідчим незаконно, без внесення відомостей до ЄРДР, без ухвали слідчого судді та без законних підстав для вилучення автомобіля; відсутні правові підстави для накладення арешту на автомобіль слідчим суддею; власник автомобіля ОСОБА_6 не має відношення до кримінального провадження та їй не пред`явлена підозра; в подальшому в застосуванні арешту автомобіля потреба відпала ; щодо слідчого, який вилучав автомобіль, ухвалою суду зобов`язано внести відомості до ЄРДР за кваліфікацією ст.. 356 КК України.
А тому заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року в справі №761/10852/1815-к на автомобіль Skoda SuperB д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 ..
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.
У судове засідання слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
У судовому засіданні прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури заперечував проти доводів клопотання, просив суд відмовити у скасуванні арешту на автомобіль.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали клопотання та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні СВ Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке 21.03.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001888 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 30 березня 2018 року накладено арешт на автомобіль Skoda SuperB д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 .
25.06.2018 року до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребу досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати су при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не в праві оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити, оскільки заявник не довів суду, що арешт накладено необґрунтовано, та відповідно не довів що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба, оскільки відповідне нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-173, 175 372, КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0001888 від 21.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1