Справа № 296/4212/17
Вирок
Іменем України

03 вересня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Алчевськ Луганської області, гр-на України, неодруженого, з середньою освітою, працюючого СТОВ «Ліщинське», зареєстр. АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» - період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року№ 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Алчевськ Луганської області являється населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Судом встановлено, що з 01.12.2006 ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . У достовірно невстановлений слідством день грудня 2014 року ОСОБА_4 був змушений покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту. Таким чином ОСОБА_4 являвся внутрішньо переміщеною особою.

Взяття на облік внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції проводиться відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-УІІ, «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 (далі - Порядок №509) у відповідності до поданих заяв про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - адресна допомога) проводиться згідно «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок №505) у відповідності до поданої заяви для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли заявник або будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

10.12.2014 р. ОСОБА_4 , відповідно до поданої заяви був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та отримував адресну допомогу.

25.09.2015 р. ОСОБА_4 придбав у власність 1/2 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та відповідно до п. 6 Порядку №505 не мав права на отримання адресної допомоги.

У невстановлений слідством час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів отриманими від Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної Державної адміністрації (), що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Бориса Тена, 16 (далі УПЗСН) в якості адресної допомоги, поєднаним із виготовленням та використанням завідомо підроблених офіційних документів.

09.12.2015 р. у невстановлений слідством час, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 звернувся до УПЗСН із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Перебуваючи у приміщенні УПЗСН у вказаний день та час ОСОБА_4 , з метою заволодіння бюджетними коштами в якості адресної допомоги, подав до УПЗСН заяву №7887 від 09.12.2015 для призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - заява про надання адресної допомоги) тазазначив у неї відомості про відсутність у його володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, при цьому усвідомлюючи, що має у власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 .

09 грудня 2015 року за результатами розгляду вказаної заяви, працівниками УПЗСН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , прийнято рішення про призначення йому адресної допомоги. На підставі вказаного рішення, працівниками УПЗСН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , 26.01.2016 нараховано та виплачено на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1511 грн. 35 коп.

Крім того, 08.02.2016 р., продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошових коштів отриманими від Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної Державної адміністрації, ОСОБА_4 , вдруге подав до УПЗСН заяву про надання адресної допомоги №3416 від 08.02.2016 р., зазначивши у неї відомості про відсутність у його володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, при цьому усвідомлюючи, що має у власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 .

08.02.2016 р. за результатами розгляду вказаної заяви, працівниками УПЗСН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , прийнято рішення про призначення йому адресної допомоги. На підставі вказаного рішення, працівниками УПЗСН, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , 04.03.2016 нараховано та виплачено на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 884 грн., 31.03.2016 нараховано та виплачено 1326 грн., 19.04.2016 нараховано та виплачено 1326 грн., 19.05.2016 нараховано та виплачено 1105 грн. та 16.06.2016 нараховано та виплачено 331 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 4972 грн. 50 коп.

Таким чином, у період з 09.12.2015 р. по 16.06.2016 р. ОСОБА_4 шляхом обману, виготовивши та використавши завідомо підроблені офіційні документи, заволодів грошовими коштами УПЗСН на загальну суму 6483 грн. 85 коп., чим причинив вказаному органу державної влади матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав повністю та в судовому засіданні показав, що він дійсно є особою, яка переміщується з регіонів проведення антитерористичної операції та мав право на отримання адресної допомоги. 25.09.2015 року він придбав у власність 1/2 частину будинку в с.Ліщин Житомирського району. Однак, оскільки вказаний будинок був без опалення, то не був придатний до проживання. На підставі викладеного, обвинувачений вважає, що ним не були порушені жодні вимоги чинного законодавства та він мав право на отримання адресної допомоги. Будь-які документи він не підробляв та не вносив до них неправдиві відомості.

Позицію обвинуваченого в судовому засіданні повністю підтвердив допитаний в якості свідка батько обвинуваченого ОСОБА_6 .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом обману повністю підтверджується наступними доказами:

- актом державної фінансової інспекції в Житомирській області № 06-04-09/08 від 04.07.2016 року, згідно якого проведено ревізію використання коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, а також законності призначення, нарахування та виплат усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів в Управлінні праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації за період з 01.01.2014 року по 01.06.2016 року;

- реєстром осіб ( переселенців), які мають у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, згідно Державного реєстру речових прав власності в УПСЗН Житомирської РДА за період з 01.10.2014 року по 01.04.2016 року, складеного 24.06.2016 року провідним державним фінансовим інспектором ОСОБА_7 . Відповідно даних вказаного реєстру, ОСОБА_4 має власність у с. Ліщин Житомирського району Житомирської області;

- протоколом огляду предметів від 27.03.2017 року, згідно якого оглянуто особову справу ОСОБА_4 , вилучену в Управлінні праці та соціального захисту населення Житомирської РДА 07.03.2017 року на підставі ухвали суду. В матеріалах особової справи оглянуто заяву ОСОБА_4 від 09.12.2015 року №7887 та заяву від 08.02.2016 року №3416, згідно яких останній просить призначити йому грошову допомогу для покриття витрат на проживання на оплату ЖКП; у графі щодо наявності у нього або будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення АТО, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму підкреслено графа «Ні»;

- інформацією Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.03.2017 року № 2169/2, згідно якої обвинуваченому в інкримінований період було нараховано та виплачено грошові кошти як внутрішньо переміщеній особі в розмірі 6483 грн. 85 коп.;

- копіями документів на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_3 (технічного паспорта, договору купівлі продажу частини житлового будинку та витягу з державного реєстру речових прав) з яких вбачається, що обвинувачений 25.ю09.2015 року отримав право власності на зазначену частину житлового будинку;

- випискою по картці/рахунку і додатковим рахункам договору за інкримінований період ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я ОСОБА_4 .

Оцінивши викладені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Посилання обвинуваченого на те, що він не мав умислу на обман, оскільки фактично не міг проживати у зазначеному будинку, тому мав право на отримання відповідної адресної допомоги, суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченої та намагання уникнути відповідальності.

Так, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про практику у справах про злочини проти власності» обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Усі вказані ознаки у повній мірі були доведені стороною обвинувачення.

Судом по даному кримінальному провадженню було встановлено, що обвинувачений у своїх заявах зазначив про те, що подаючи її, він підтверджує достовірність наданої інформації та повідомлений про відповідальність за надання недостовірної інформації. В той же час, обвинувачений у своїх заявах не повідомив про наявність в нього житла, в тому числі й такого, що не придатний (на його думку) для проживання, що позбавило можливість держаній установі винести законне та обґрунтоване рішення щодо можливості призначення йому відповідної адресної допомоги.

На підставі викладеного суд вважає винуватість обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує її дії за ст. 190 ч. 1 КК України, як умисні дії, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману.

Крім того, обвинувачений стороною обвинувачення обвинувачується в тому, що вона, звертаючись до Управління за отриманням відповідної допомоги вчинила злочини, передбачені ч.1 та ч.4 ст. 358 КК України, оскільки заволоділа чужим майном із виготовленням та використанням завідомо підроблених офіційних документів, тобто за ст. 358 ч.1 КК України, як умисні дії, які виразилися у складанні завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчує певний факт; за ст. 358 ч.4 КК України, як умисні дії, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа.

Оцінивши докази по даному кримінальному провадженню у частині даного обвинувачення, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 358 КК України, в тому числі, передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа.

Частина 4 ст. 358 КК України встановлює відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до Примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальний носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру , чи може бути використана як документи -докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною діяльністю чи службовою діяльністю, складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Тобто предметом злочинів, передбачених ч.ч. 1 та 4 ст. 358 КК України, можуть бути лише офіційні документи.

В той же час, заява про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не відповідає критеріям, встановленим до офіційних документів, оскільки вона не видається, не складається та не посвідчується уповноваженим органом чи особою яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити, - а заповнюється заявником особисто за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України. Крім того, заповнена заява згідно з її формою, передбаченою Порядком, не потребує погодження або затвердження будь-якою службовою особою або представником органу державної чи виконавчої влади, юридичною особою чи приватним підприємцем, не вимагає нотаріального посвідчення або посвідчення відповідною печаткою чи штампом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній склад злочинів, передбачених ч.ч. 1 та 4 ст. 358 КК України, оскільки дії обвинуваченого не були спрямовані на підробку офіційного документу та подальше його використання.

При призначенні покарання обвинуваченому за ст. 190 ч.1 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ст. 190 ч.1 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, вчинив злочин невеликої тяжкості, на даний час працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого по справі, не виявлені.

На підставі викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення йому покарання у виді штрафу до прибутку держави.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації, заявлений до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 6483,85 гривень підлягає до задоволення.

Процесуальні витрати за проведення судово - почеркознавчої експертизи в розмірі 1058,48 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 за ч.1, ч.3 та ч. 4 ст. 358 КК України виправдати за відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу до прибутку держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації 6483 гривень 85 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням даного кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово - почеркознавчої експертизи в розмірі 1058 гривень 48 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1