Справа № 188/816/18
Провадження № 1-кп/188/105/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Петропавлівка угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000135, яке внесено до ЄРДР 13.03.2018 року,

по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новогродівка, Донецької області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механік - водій евакуаційної роти ремонтно - відновлювального батальйону, освіта неповна середня, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник - ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 13 березня 2018 року приблизно об 14.30 годині, знаходячись на околиці смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, помітив на узбіччі дороги Знамянівка-Луганськ-Ізварино споряджений корпус ручної, осколкової, наступальної гранати РГД-5 та запал типу УЗРГМ-2, які безперешкодно з`єднуються між собою, утворюючи таким чином ручну, осколкову, наступальну гранату РГД-5. Будучи обізнаним в силу перебування на військовій службі, про те, що вказані предмети являються боєприпасами, у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне поводження із боєприпасами.

Тоді ж ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне поводження із боєприпасами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підняв із землі зазначені вище корпус ручної, осколкової, наступальної гранати РГД-5 та запал типу УЗРГМ-2 та помістив їх до речової сумки, яка була при ньому, таким чином незаконно придбав боєприпаси без передбаченого законом дозволу.

Після цього, того ж дня ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на незаконне поводження із бойовими припасами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переніс, пересуваючись на транспортному засобі марки «Урал 4320» д.н. НОМЕР_2 , придбані у вказаний вище спосіб корпус ручної, осколкової, наступальної гранати РГД-5 та запал типу УЗРГМ-2 від околиці смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області до стаціонарного посту «Першотравенський» на околиці с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, чим вчинив носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У подальшому 13.03.2018 року приблизно о 15.10 годині на стаціонарному посту «Першотравенський» на околиці с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, працівниками поліції при перевірці особистих речей у ОСОБА_3 було виявлено гранату та запал до неї. 13.03.2018 року о 16.30 годині працівниками поліції у ОСОБА_3 було вилучено гранату та запал до неї, які останній у період часу з 14.30 до 15.10 годині, незаконно носив без передбаченого законом дозволу.

Згідно висновку судової вибухо - технічної експертизи № 33/5.2/99 від 28.03.2018 року запал УЗРГМ - 2, відносяться до категорії вибухових пристроїв, граната РГД-5 відносяться до категорії боєприпасів. Згідно висновку експерту вищезазначені предмети, які були вилучені в ході огляду у ОСОБА_3 на стаціонарному посту «Першотравенський» на околиці с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області,- виготовлені промисловим способом, придатні для вибуху.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, як носіння та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

11 квітня 2018 року між Заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.468 КПК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.1 ст.263 КК України, щодо узгодженого покарання у виді позбавлення волі на три роки, на підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

Сторони прийшли до згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч.2 ст.473 ст. 473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, визначити тривалість іспитового строку та покласти на обвинуваченого обов`язки зазначені в ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в обсязі обвинувачення, пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а саме відшкодувати судові витрати по справі. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, частково дослідивши письмові докази та матеріали характеризуючи особу, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним .

Суд, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 263 КК України є правильною. Злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином та відповідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим за участю захисника може бути укладена у кримінальному провадженні.

Суд в порядку ч.3 ст. 75 КК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_3 термін іспитового строку один рік.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Суд вважає, що укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

За таких обставин та враховуючи щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння у розкритті злочину, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно та враховуючи те, що даний злочин не набув значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення та забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості у виді позбавлення волі на три роки, на підставі ч.1 ст. 75 КК України його можливо звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, визначеним судом терміном один рік з покладенням на ОСОБА_3 обов`язку передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання речових доказів вирішено під час проведення вибухо - технічної експертизи № 33/5.2/99 від 28.03.2018 року, що підтверджується актом знищення вибухових матеріалів № 23 від 27.03.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути, на користь держави, витрати на залучення експерта за висновком № 33/5.3/99 від 28.03.2018 року у сумі 858 гривень

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст.314, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 квітня 2018 року укладену між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 квітня 2018 року, покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком один рік з покладенням на нього обов`язку передбаченого п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави, витрати на залучення експерта за висновком № 33/5.3/99 від 28.03.2018 року у сумі 858 ( вісімсот п`ятдесят вісім) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_3 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч.1, 5 ст.476 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1