Справа № 738/1523/18
№ провадження 1-в/738/197/2018
УХВАЛА

30 жовтня 2018 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

з участю

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

засудженого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

представника установи виконання покарань: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№ 91)» в залі судових засідань Менського районного суду скаргу ОСОБА_4 про порушення прав на належні умови тримання в установі виконання покарань, про порушення кримінально-виконавчого законодавства України адміністрацією ДУ «Менська виправна колонія (№91)», -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2018 року до суду надійшла скарга засудженого ОСОБА_4 про порушення прав на належні умови тримання в установі виконання покарань, про порушення кримінально-виконавчого законодавства України адміністрацією ДУ «Менська виправна колонія (№91)». Скаргу мотивую тим, що з 12 квітня 2017 року він відбуває покарання в ДУ «Менська виправні колонія (№91)». Постановами начальника установи він неодноразово поміщався до приміщень камерного типу, без постанови суду. А тому вважає, що такі постанови є незаконними. Також він неодноразово звертався до адміністрації установи з заявами про працевлаштування, проте до цього часу йому не надали належної роботи.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник вимоги скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав наведених в самій скарзі.

Представник установи виконання покарань з вимогами скарги не погодився, при цьому пояснив, що засуджений ОСОБА_4 сам відмовляється проживати з іншими засудженими в СПС № 8, про що неодноразово ним подавалися письмові заяви. Перебування його в приміщенні камерного типу не є заходим дисциплінарного стягнення, він там перебуває на загальних підставах з метою забезпечення його безпеки. Коли він відмовлявся залишати приміщення камерного типу, то до нього застосовувалися дисциплінарні стягнення, в тому числі і за рішенням суду. Щодо працевлаштування, то засудженому пропонувалися посади на швейному виробництві, виготовленні конвертів та прибиральником, проте засуджений відмовився виконувати дані роботи.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги засудженого за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 прийшов до наступних висновків.

Статтею 7 КВК України визначені основи правового статусу засуджених. Цією статтею визначено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Відповідно до п.131 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Статтею 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 156 та ч. 3 ст. 153 КК України до 11 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

З 12 квітня 2017 року ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)».

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Згідно п. 132 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).

З дослідженої особової справи засудженого ОСОБА_4 , вбачається, що за час перебування в установі виконання покарань останній неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

До засудженого застосовувалося стягнення у вигляді поміщення до приміщення камерного типу строком на 3 місяці за ухвалами Менського районного суду від 24 травня 2017 року (а.о.с. 118-119 т. 1) та від 18 грудня 2017 року (а.о.с. 208-209 т. 1) та стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО правами начальника установи 22 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 12 вересня 2017 року, 07 жовтня 2017 року, 28 жовтня 2017 року, 01 квітня 2018 року за невиконання законних вимог представників адміністрації установи (а.о.с. 85, 98, 141, 154, 170, 211, 233 т. 1).

Ч. 8 ст. 132 КВК України визначено, що поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
В судовому засіданні було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 неодноразово поміщався до приміщення камерного типу на загальних засадах за постановою начальника установи згідно заяв самого засудженого про забезпечення його особистої безпеки (а.о.с. 91, 106, 137, 149, 150, 162, 239, 241, 244, 248 т. 1)

Засудженим неодноразово подавалися заяви, згідно яких він відмовлявся виходити з ПКТ до відділення в зв`язку з небажанням знаходитися в загальній масі засуджених, через статті за які його засуджено (а.о.с. 101, 108, 130, 144, 153, 158, 172, 176, 195, 229, 242, 249 т.1)

З дослідженого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в приміщенні камерного типу перебував на законних підставах, при його поміщенні до ПКТ були дотриманні вимоги чинного законодавства.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що засуджений звертався до начальника у станови виконання покарань з заявою про його працевлаштування від 27 серпня 2018 року (а.о.с. 4 т. 2).

Згідно відповіді помічника начальника установи від 05 вересня 2018 року засудженому ОСОБА_4 запропоновано посаду робітника швейної виробничої дільниці на підприємстві установи, а також повідомлено про можливість його залучення до суспільно корисної праці на громадських засадах (а.о.с. 5 т. 2).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що засудженим не надано доказів порушення адміністрацією установи кримінально-виконавчого законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 про порушення прав на належні умови тримання в установі виконання покарань, про порушення кримінально-виконавчого законодавства України адміністрацією ДУ «Менська виправна колонія (№91)» - відмовити.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1