Постанова

Іменем України
26 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 320/1067/16-к

Провадження № 51 1928 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005702 від 18 листопада 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Навля Навлінського району Брянської області Російської Федерації, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
за ст. 190 ч. 1, ст. 358 ч. 4 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 1, ст. 358 ч. 4 КК України, та виправдано за недоведеності в діянні складу кримінального правопорушення.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у тому, що 28 вересня 2015 року в денний час доби у Комунальному закладі «Терпіннівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Леніна, 66, достовірно знаючи та усвідомлюючи те, що 21 вересня 2015 року вона не зверталась до Комунальної установи «Мелітопольський онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради, особистий її огляд лікарем ОСОБА_8 не здійснювався, оскільки з 21 вересня 2015 року по 25 вересня 2015 року вона не перебувала на лікарняному, фактично знаходячись з 19 вересня 2015 року по 27 вересня 2015 року на території Автономної Республіки Крим, з метою приховання факту відсутності без поважної причини на робочому місці, надала заступнику директора з навчально-виховної роботи Комунального закладу «Терпіннівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 завідомо підроблений документ листок непрацездатності (первинний) серії АВС № 325975 від 21 вересня 2015 року, виданий лікарем Комунальної установи «Мелітопольський онкологічний диспансер» Запорізької обласної ради ОСОБА_8 , який містить завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_6 має загальне захворювання, а також з 21 вересня 2015 року по 25 вересня 2015 року звільнена від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, режим амбулаторний, з датою виходу на роботу 26 вересня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_6 у цей період була звільнена від виконання обов`язків вчителя. У подальшому ОСОБА_6 заволоділа чужим майно шляхом обману, оскільки зазначений завідомо підроблений документ надав їй право на отримання соціальної допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 879 гривень 74 копійки, яку було виплачено 26 жовтня 2015 року. Тим самим ОСОБА_6 заподіяла матеріальну шкоду Комунальному закладу «Терпіннівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог статей 94, 370 КПК України не здійснив всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження та не оцінив всю сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Указує на те, що суд не мотивував належним чином прийняття до уваги одних доказів і відхилення інших доказів обвинувачення. Вважає, що ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 94, 411 КПК України взагалі не надали оцінки обставинам видачі лікарем ОСОБА_8 листка непрацездатності від 18 травня 2015 року та доказам, які надані прокурором у зв`язку із цим. Крім того, звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції вибірково навів докази та помилково зазначив про підтвердження прокурором факту невстанолення підробки листка непрацездатності та особи, винної у підробці.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора виправдана ОСОБА_6 зазначає про безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як встановлено у ст. 374 ч. 3 п. 1 КПК України у разі визнання особи виправданою в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Мотивуючи своє рішення про виправдування ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що листок непрацездатності № 325975 від 21 вересня 2015 року є підробленим, оскільки ОСОБА_6 дійсно звернулася за медичною допомогою до лікувального закладу та лікар здійснив її прийом, про що зробив запис у медичній картці амбулаторного хворого і видав листок непрацездатності, тобто ОСОБА_6 офіційно знаходилася на лікуванні та безпосередньо не вносила до офіційного документу недостовірні відомості. Суд також зазначив, що оскільки в судовому засіданні не доведена вина обвинуваченої ОСОБА_6 у використанні завідомо підробленого документа листка непрацездатності, то заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) автоматично є неможливим.

Однак, у порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не навів мотивів, з яких відкинуто докази обвинувачення.
Так, поза увагою суду залишилися показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у частині обставин вилучення під час доступу до речей та документів медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 18 травня 2015 року. Судом не дано оцінки даним, які містяться у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 18 травня 2015 року, та обставинам вилучення медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 18 вересня 2015 року.

Встановивши, що листок непрацездатності серії АВС № 325975 ОСОБА_6 видано 21 вересня 2015 року, під час її перебування в Автономній Республіці Крим, суд не врахував положень Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455. Відповідно до пунктів 2.5 та 2.6 зазначеної Інструкції листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі. Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня.
Судом також не дано оцінки документам щодо обставин видачі ОСОБА_8 листка непрацездатності ОСОБА_6 серії АВС № 325711 від 18 травня 2015 року, у тому числі журналу реєстрації листків непрацездатності, корінцю зазначеного листка непрацездатності від 18 травня 2015 року, витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» щодо перетину ОСОБА_6 кордону у період з 07 травня 2015 року по 25 травня 2015 року та з 19 вересня 2015 року по 27 вересня 2015 року.

Підстав для виправдання ОСОБА_6 за ст. 190 ч. 1 КК України судом взагалі не наведено. Зазначене у вироку формулювання щодо автоматичної неможливості заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 419 КПК України, зазначених порушень процесуального закону не усунув, своє рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином не мотивував та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Крім того, апеляційний суд безпідставно зазначив, що під час судового розгляду прокурор підтвердив, що факт підробки листка непрацездатності та особа, винна у підробці, наразі невстановлені. Згідно з аудіозаписом судового засідання від 29 вересня 2016 року, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурор у судовому засіданні представив матеріали у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за фактом підробки та видачі офіційного документу листка тимчасової непрацездатності.

Із загально доступних даних убачається, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005605 від 11 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_8 за ст. 366 ч. 1 КК України закрито у зв`язку зі зміною обстановки.
Отже, під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування таких рішень. Доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.

При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити інші доводи касаційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, щодо допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та наявності в діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ст. 190 ч. 1, ст. 358 ч. 4 КК України, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12