ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
11 жовтня 2018 року місто Київ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 ,
За участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , її представника адвоката ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а :
На обґрунтування суд вказав, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обставин злочину, як того вимагає ст. 291 КПК України, відсутні дані про механізм спричинення тілесних ушкоджень та опису обставин при яких вони були нанесені, відсутні дані про висунення обвинувачення по матеріалам кримінального провадження, яке виділено в окреме провадження відносно ОСОБА_6 .
Крім того, у викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України є посилання на докази у кримінальному провадженні, а саме експертизу, що є неприпустимим зі змісту положень ч. 2 ст. 291 КПК України.
Справа № 760/9605/17 Апеляційне провадження: № 11-кп/824/395/2018 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_10 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні будь-які відомості про роз`яснення права на захист обвинуваченій ОСОБА_8 та відсутні відомості про залучення захисника обвинуваченій до участі в кримінальному провадженні, хоча захисником під час досудового розслідування неодноразово подавались клопотання слідчому, в інтересах обвинуваченої.
Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про надання доступу до матеріалів кримінального провадження захиснику обвинуваченої, про що зазначено самою ОСОБА_8 в розписці про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а. с. 15).
На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про повернення обвинувального акту прокурору для усунення вказаних недоліків.
Не погодившись із прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні, прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначає наступне.
Прокурор вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 , у відповідності до диспозиції ст. 122 КК України, вказано конкретне діяння, у вчиненні якого вона обвинувачується із зазначенням кваліфікації вказаного складу злочину.
При цьому у формулюванні обвинувачення відносно вказаної особи точно описано обставини справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину та конкретизовано необхідний мінімум обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі час, місце та спосіб вчинення злочину, а також вид і розмір шкоди, завданої таким злочином, які у своїй сукупності відображають склад злочину, інкримінованого вказаній особі.
Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора, потерпілої та її представника на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор, а не суд або сторона захисту, вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вивчення тексту обвинувального акту у цьому конкретному випадку показує, що, попри певні недоліки стилю викладення, які полягають в ідентичності викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення,
Що не може бути визнано істотним порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, яке тягне за собою порушення права на захист або інших прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, в цьому обвинувальному акті з достатньою повнотою сформульовані фактичні обставини кримінального правопорушення, як їх визнав встановленими прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті та частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже в цій частині апеляційні вимоги прокурора є правильними, а суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, фактично вийшов за межі своїх повноважень на цій стадії судового розгляду, бо певною мірою вдався до дослідження та оцінки відомостей, викладених стороною захисту, що можливо було зробити лише в ході судового розгляду.
Положення ст. 291 КПК України, дійсно не передбачають можливості викладення в обвинувальному акті будь-яких доказів чи посилань на них, хоча прямо і не забороняють цього, а тому сама по собі таке викладення в обвинувальному акті висновків експерта з посиланням на реквізити акту експертизи стати підставою для повернення обвинувального акту прокуророві не може.
До того ж, у цьому ж конкретному випадку пряма вказівка про спричинення потерпілій саме середньої тяжкості тілесних ушкоджень необхідна, бо ступінь тяжкості тілесних ушкоджень є визначальним чинником для правової кваліфікації правопорушення.
Отже і в цій частині доводи суду, покладені в основу рішення про повернення обвинувального акту прокуророві потрібно відхилити.
Всупереч твердженню в оскарженій ухвалі суду першої інстанції про те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про пояснення ОСОБА_8 права на захист, к видно зі згаданого реєстру, 17 травня 2017 року ОСОБА_8 було пояснено право на захист та вона заявила про бажання захищати себе самостійно і таке рішення не пов`язане із відсутністю у неї коштів на адвоката (а. с. 10).
Сам протокол вчинення цієї процесуальної дії перебуває при матеріалах кримінального провадження, може бути досліджений та отримати належну оцінку в ході судового розгляду, а тому міркування суду першої інстанції в цій частині, які ґрунтуються на поясненнях, наданих в ході підготовчого засідання обвинуваченою та її захисником, є певним виходом за межі компетенції суду на стадії підготовчого засідання, бо являють собою зібрання, дослідження та оцінку доказів, що можливо зробити лише під час судового розгляду, отже і в цій частині належить погодитися з доводами прокурора в апеляційній скарзі.
В силу викладеного судова колегія визнає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокуророві, певною мірою вийшов за межі своєї компетенції, внаслідок чого неправильно застосував кримінальний процесуальний закон, а його висновки не відповідають наданим для проведення підготовчого засідання матеріалам обвинувальному акту та додаткам до нього, а тому апеляційну скаргу прокурора задовольняє, оскаржену ним ухвалу скасовує та призначає новий розгляд у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: