№566/1366/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2018 року смт. Млинів Рівненської області Млинівський районний суд Рівненської області
в складі слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
старшого слідчого СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Млинівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2018 за №0000459 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Мізоч Здолбунівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, студента Млинівського державного технолого-економічного коледжу, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, не депутата, не військовозобов`язаного, раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчого відділення Млинівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернулася до Млинівського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні, 07 листопада 2018 року, старший слідчий СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_6 клопотання підтримав та вказав, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи всупереч ст.ст. 6, 12, Закону України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 12 Закону України від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх прекурсорів та зловживанню ними», переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Kабінету Міністрів України від 6.05.2000 №770, є особливо небезпечним наркотичним засобом, 10 жовтня 2018 року, о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи на вул. І.Франка в смт.Млинів Рівненської області, незаконно збув вищевказаний канабіс масою 3,807 г, який згідно висновку експерта № 2.1-938/18 від 18 жовтня 2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, за грошові кошти в сумі 300 гривень ОСОБА_7 , який діяв у відповідності до ст.5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року.

Крім цього, ОСОБА_4 , 5 листопада 2018 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, незаконно збув ОСОБА_8 , який діяв у відповідності до ст.5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, приблизно 5 г канабісу, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, за грошові кошти в сумі 500 гривень.
Умисні, протиправні, корисливі дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному придбанні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Поскільки, дії ОСОБА_4 , пов`язані з незаконним збутом наркотичних засобів, носять системний характер, про що свідчить як неодноразовий збут наркотичних засобів, так і вчинення збуту різним особам. Крім цього, умисні дії ОСОБА_4 мають виражений корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок продажу наркотичних засобів, що свідчить, зокрема, збільшення вартості, а відповідно і обсягу особливо-небезпечного наркотичного засобу канабісу під час його збуту.

Зазначене вище дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, з чого встановлено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому він підозрюється.

В судовому засіданні, 07 листопада 2018 року, підозрюваний ОСОБА_4 та захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання і зазначили, що відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадії дізнання та досудового слідства від 25.04.2003 року за № 4 з послідуючими змінами, з якого вбачається, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 177 КПК України, і його належної поведінки. Треба мати на увазі, що взяття під варту на стадіях дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, і коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність. При цьому згідно п. 13 Постанови, обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обгрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
На його думку, як захисника підозрюваного ОСОБА_4 , на даний час відсутня необхідність у застосуванні саме такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, так як ОСОБА_4 має постійне місце проживання і стійкі соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю з батьками, позитивно характеризується як сім`янин, сусід, студент, до відповідальності раніше не притягувався, не судимий, навчається в Млинівському державному технолого-економічному коледжі, жодним чином не перешкоджав встановленню всіх обставин кримінального провадження і не перешкоджатиме в майбутньому встановленню судом даних обставин кримінального провадження.
В клопотанні про обрання запобіжного заходу, всупереч п.5 і п.6 ч.1 ст.184 КПК України, не викладено обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризику, зазначеного в його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд, заслухавши, думку учасників судового засідання, доводи та заперечення учасників судового розгляду з приводу обрання запобіжного заходу, приходить до наступних висновків.

Повідомленням про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України підтверджується, що ОСОБА_4 , діючи всупереч ст.ст. 6, 12, Закону України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 12 Закону України від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх прекурсорів та зловживанню ними», переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Kабінету Міністрів України від 6.05.2000 №770, є особливо небезпечним наркотичним засобом, 10 жовтня 2018 року, о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи на вул. І.Франка в смт.Млинів Рівненської області, незаконно збув вищевказаний канабіс масою 3,807 г, який згідно висновку експерта № 2.1-938/18 від 18 жовтня 2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, за грошові кошти в сумі 300 гривень ОСОБА_7 , який діяв у відповідності до ст.5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року.

(а.28 клопотання)
Вказана підозра обґрунтовується протоколом вилучення товару від 10 листопада 2018 року, з якого вбачається що ОСОБА_7 видав працівникам поліції подрібнену речовину, ззовні схожу на канабіс і яка знаходиться в світлому паперовому згортку, який, за його словами, він придбав у ОСОБА_4

(а.с.14 кримінального провадження)
З протоколу від 10 листопада 2018 року підтверджується, що громадянину ОСОБА_7 було видано для проведення оперативної закупки грошові кошти в сумі 300 (триста) гривень.

(а.с.10 кримінального провадження)
Протоколом огляду грошових коштів від 10 жовтня 2018 року підтверджується та обставина, що було проведено огляд грошових коштів, призначених для проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу (психотропної речовини) канабісу в ОСОБА_4

(а.с.15 кримінального провадження)
З висновку експерта від 18 жовтня 2018 року вбачається,що представлена на експертизу речовина рослинного походження зеленого кольору, яка знаходилася в паперовому згортку, є канабісом.

Канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса речовини (канабісу) становить 3807 г в перерахунку на висушену речовину.

(а.с.10-11 клопотання)
Що ж стосується підозри по факту збуту ОСОБА_4 , 05 листопада 2018 року, наркотичних засобів ОСОБА_8 , то суд вважає, що об`єктивні докази про те, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_4 збув наркотичні засоби (канабіс), відсутні.

Підозра щодо збуту наркотичного засобу (канабісу) обґрунтовується протоколом огляду грошових коштів від 05 листопада 2018 року, протоколом огляду покупця від 05 листопада 2018 року, протоколом вилучення товару від 05 листопада 2018 року, однак в матеріалах клопотання відсутній висновок експертизи наркотичних засобів та психотропних речовин, який б підтверджував той факт, що ОСОБА_4 збув саме наркотичний засіб (канабіс).

Таким чином, суд вважає, що ні прокурором, ні слідчим, не доведено тієї обставини, що дії ОСОБА_4 щодо збуту наркотичних засобів (канабісу) носять системний характер.

Що ж стосується ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, яким слідчий обґрунтовує як підставу для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то суд вважає, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У відповідності до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Україна є демократичною, правовою державою; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (статті 1, 3, частини перша, друга статті 8, частина перша статті 55, частина перша статті 124 Основного Закону України).

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини. Наявність свободи у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації; право на свободу передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).

Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується по місцю навчання та проживання, являється студентом Млинівського державного технолого-економічного колледжу відділення «Ветеринарна медецина», а тому суд, враховуючи наявність обгрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, і ризику, передбаченогоп.5 ч.1 ст.177 КПК України, вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Згідно ч.6 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

На підставі наведеного,
керуючись ст. 177-179, 194 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 відмовити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 такі обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, за кожним викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

Встановити строк виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків 60 днів, строком до 05 січня 2019 року, починаючи з дня проголошення ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_10 покладені на нього обов`язки, а також, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, а якщо справа буде перебувати в провадженні суду на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1