Дата документу 22.10.2018 Справа № 314/2527/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2527/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/205/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська виправна колонія № 55»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 7 червня 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має лише 1 заохочення, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після прибуття до установи виконання покарань, він уклав трудовий договір на швейній ділянці, має заохочення, під час відбування покарання не має жодного стягнення, хворіє на туберкульоз та потребує лікування.

Просить взяти до уваги те, що всі зароблені грошові кошти він хоче віддати на благоустрій виправної колонії, після звільнення зобов`язується не порушувати закон та відразу стати на облік в туберкульозному диспансері.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і засуджений до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, як особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 січня 2017 року.

Під час тримання у Вільнянській установі виконання покарань № 11 з 20 січня 2017 року по 10 лютого 2017 року характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень і заохочень не мав.

У Кам`янській виправній колонії № 101 відбував покарання з 10 лютого 2017 року по 6 травня 2018 року, за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав, мав 1 заохочення правами начальника установи.

У спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії № 55 відбуває покарання з 6 травня 2018 року, за період відбування покарання порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, стягнень і заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Софіївській виправної колонії № 55, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. У взаємовідносинах із засудженими неконфліктний, намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх. Самостійно виконує роботи з самообслуговування, має достатньо навичок для цього. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться позитивно. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». Підвищує свій загальноосвітній рівень шляхом самоосвіти, відвідує бібліотеку установи. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. За висновком адміністрації установи засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не доцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення (а.с. 7-8).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 15 вересня 2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 12 січня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України, 12 травня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КВК України (а.с. 8).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання стягнення не накладались, разом з тим він має лише 1 заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки (а.с. 9).

Наявність лише одного заохочення за більш ніж півтора роки відбування покарання свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого та довідки про нарахування та утримання з заробітної плати вбачається, що ОСОБА_7 за період з травня 2018 року червень 2018 року не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 14).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4