АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/733/18 Справа № 185/9723/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000707 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівка, Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, який перебуває у цивільному щлюбі, працюючого на посаді водія ТОВ АТП «Соврут», який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, в частині основного і додаткового покарання, якщо протягом іспитового строку 2 роки останній не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 703,68 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

12 березня 2015 року о 18.45 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним пасажирським автобусом марки «БАЗ А079.25 ЕТАЛОН», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 5 від селища «ПШС» до селища «Рельсозварювальників» м. Павлограда Дніпропетровської області, рухався по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області зі сторони вул. Дніпровської в напрямку вул. Шевченко м. Павлограда Дніпропетровської області.
Під час руху, навпроти будинку № 90 по вул. Центральній (К.Маркса) водій ОСОБА_7 , виявив пішохода ОСОБА_10 , 1935 року народження, який за допомогою милиць переходив проїжджу частину вул. Центральній (К. Маркса) з ліва на право, попереду, відносно руху його автобусу.
Водій ОСОБА_7 керуючи зазначеним вище автобусом з пасажирами, маючи об`єктивну можливість виявити у межах видимості у напрямку руху пішохода, не маючи будь яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, застосував маневр об`їзду зліва та несвоєчасне екстрене гальмування, у процесі якого допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автобусу на пішохода ОСОБА_10 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 261/32 від 21 серпня 2015 року, пішоходу ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини, яка супроводжувалася переломами 4,5,6,7 ребер по задньо-підпахвинній лінії справа, 7-9 ребер по під пахвинній лінії зліва, ускладнені лівостороннім гемотораксом (крововиливами в плевральну порожнину), обширною підшкірною емфіземою шиї та передньо-бокових поверхонь грудної клітини. Закритий латеральний перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків дороги. Крім цього були відмічені сінці з припухлістю м`яких тканин лобної та тім`яної областей справа.
Виявлені тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, утворились в дуже короткий по послідовності проміжок часу від дії тупих твердих предметів, можливо і при ударі об такі, такими предметами могли бути як виступаючі частини автобуса який рухається так і дорожнє покриття, тобто при автотравмі типу наїзд.
Вищезазначені тілесні ушкодження, зокрема тупа травма грудної клітини, яка супроводжувалася двосторонніми переломами ребер ускладненими обширною підкірною емфіземою і лівостороннім гемотораксом за ознакою небезпечності для життя відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень.
Закритий перелом шийки правого стегна по критерію тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції правої нижньої кінцівки продовженістю вище трьох тижнів, тобто більше ніж 21 дня), відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги 12.3 Правил дорожнього руху України, які вимагають:
п. 12.3 : - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_7 п.12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Не погоджуючись з судовим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання при постановленні вироку, на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого з випробуванням не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що суперечить вказаним вимогам законодавства, оскільки такий вид покарання підлягає реальному виконанню.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації дій за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом,що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки з покладанням на останнього обов`язків.
Згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до абз. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Допущенні порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого як від основного, так і від додаткового покарання, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Оскільки вид і розмір призначеного судом першої інстанції основного та додаткового покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основне та додаткове покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, працює за вказаною спеціальністю досить тривалий час, має позитивні характеристики, є особою передпенсійного віку, обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено. Суд першої інстанції, прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання.
Колегія суддів вважає, що таке покарання буде достатнім для попередження скоєння обвинуваченим нових злочинів.
Отже судом першої інстанції при призначені покарання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме : неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до ст. 420 КПК України ухвалення нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409,420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки з покладенням на останнього обов`язків:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити засудженому та іншим учасникам процесу.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4