Єдиний унікальний номер 185/3572/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001269 від 04.05.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 04.05.2017 року, приблизно о 11.40 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «GEELY MK 1/5 L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 100 кілометрів на годину по автомобільній дорозі М 04 «Знамянка - Луганськ-Ізварино» з боку міста Павлограда у напрямку міста Дніпра, перевозячи пасажирів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . В ході руху водій ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху в районі 275 км. + 300 м. вказаної дороги, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем марки «GEELY MK 1/5 L», які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, потім виїхав на ліве узбіччя де сталось перекидання вказаного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «GEELY MK 1/5 L» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:

п. 12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

У заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «GEELY MK 1/5 L» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно технічних вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

У заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «GEELY MK 1/5 L» ОСОБА_3 своїми однобічними діями мав технічну можливість запобігти технічному характеру ДТП - втрати контролю над автомобілем та його наступним перекиданням.

У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «GEELY MK 1/5 L» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - втратою контролю над автомобілем та його наступним перекиданням.

Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пасажиру ОСОБА_5 були заподіяні наступні тілесні ушкодження у вигляді: перелому тіла 7-го шийного хребця та саден поперекової області справа. Виявленні тілесні ушкодження утворились від дії твердих предметів, які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та при ударі об такі, та такими предметами могли бути виступаючі частини в середині салону автомобіля, внаслідок зіткнення. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, давність їх утворення можуть відповідати даті вказаній в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Вищезазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Додав, що він за довіреністю керував транспортним засобом марки «GEELY MK 1/5 L» 04.05.2017 року, який був технічно справним. В цей день, приблизно о 11.40 год., він рухався на автомобілі зі швидкістю 100 кілометрів на годину по автомобільній дорозі М 04 «Знамянка - Луганськ-Ізварино» з боку міста Павлограда у напрямку міста Дніпра, перевозячи пасажирів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . При русі він не впорався з управлінням автомобіля, в результаті чого трапилось ДТП, та пасажир ОСОБА_5 , яка знаходилась на задньому сидінні з лівої сторони, отримала тілесні ушкодження. З висновками авто-технічної та судово-медичної експертиз він згоден в повному обсязі. Цивільний позов визнає частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди визнає в сумі 5000 грн. В частині відшкодування матеріальної шкоди позов не визнає, так як відшкодував потерпілій 3000 грн. на лікування під час перебування у лікарні. Крім того, квитки на проїзд у лікарню не співпадають з датами, коли потерпіла зверталась до лікарні. Потерпілою були перераховані грошові кошти у сумі 12 000 грн., але невідомо для якої мети, та чому саме «Панкратовій». Також вважає, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, так як була не пристебнута ременем безпеки, а також кошти на проїзд з потерпілої в м. Дніпро він не брав. Просить суд призначити йому не сурове покарання, не позбавляти його права керування транспортними засобами, а також застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 року».
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 04.05.2017 року вона разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі під керуванням обвинуваченого їхали з м. Першотравенська в сторону м. Дніпро. При русі вона заснула, та почула крики чоловіка. Автомобіль був перевернутий, та її чоловік виштовхнув її через вікно. Отямилась вона вже у лікарні, де їй повідомили, що потрібна операція, яка коштує 20 000 грн. Гроші на операцію вона взяла у кредит, так як обвинувачений, та його родичі відмовили в цьому, перерахувавши лише 3000 грн. Просить суд цивільний позов задовольнити у повному обсязі, так як їй ще потрібні будуть кошти на лікування, та проходження реабілітації. Також призначити обвинуваченому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, та не позбавляти останнього водійського посвідчення.
Допитавши обвинуваченого, потерпілу, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Його дії кваліфікуються за ч.2 ст. 286 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи вище викладене, а також грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, відношення останнього до наслідків, що настали з потерпілою, а саме отримання останньою тяжких тілесних ушкоджень в молодому віці, думку останньої про призначити обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, тане позбавлення водійського посвідчення, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 саме мінімальне покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Дане покарання, з урахуванням вище зазначених обставин, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07.09.2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнанні інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.

Відповідно до копії паспорту НОМЕР_2 , виданого Першотравенським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 09.12.1998 року, ОСОБА_9 , народився в с. Бережна-Воля Заречнянського району Рівненської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , та також копії паспорту НОМЕР_3 , виданого Першотравенським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 24.05.1999 року, ОСОБА_10 , народилася в селі Полтавське Межевського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є батьками обвинуваченого, та на момент вчинення кримінального правопорушення яким було більше 70 років.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від основного та додаткового покарання.

Також, згідно із положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілою був заявлений цивільний позов про стягнення майнової шкоди в сумі 20059 грн. 31 коп., та відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілою заявлено вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрати на придбання пластини, імпланта, операцію, ліки перед та після операції, а також витрати на дорогу, разом в сумі 20059 грн. 31 коп., що підтверджуються квитанціями, та квитками, та вказана сума підлягає стягненю з обвинуваченого на користь потерпілої з відрахуванням з вказаної суми 3000 грн., яку обвинувачений виплатив потерпілій на лікування, та 998,56 грн. витрат на дорогу, так як це не підтверджується, що саме витрати потерпілою були пов`язані на проїзд до лікарні. Загальна сума відшкодування матеріальної шкоди становить 16060,44 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпіла зазнала певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно неї злочину, а саме внаслідок ДТП, так як вона пережила фізичні та моральні страждання, в молодому віці частково втратила працездатність, та соціальні зв язки. Суд вважає, що цивільний позов в частині вішкодування моральної шкоди необхідно задовольнити у повному обсязі в сумі 50000 грн.
Пунктом 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судові витрати це передбачені законом витрати сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе з вирішенням конкретної справи.

Виходячи з наведеного, цивільний позивач у кримінальному провадженні звільняється від сплати судового збору з позову про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати за проведення автотехнічних експертиз в сумі 3078 (три тисячі сімдесят вісім) грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази розподілити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 50000 грн., та майнову шкоду в сумі 16060 грн. 44 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «GEELY MK 1/5 L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Павлоград, вул. Шевченко, 51 передати за належністю ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 3078 (три тисячі сімдесят вісім) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання не продовжувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1 .