Дата документу Справа № 317/2806/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2806/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/999/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 3 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», -

В С Т А Н О В И Л А:

До Запорізького районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_7 , засуджений вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 4 липня 2016 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання призначеного вироком, з клопотанням про застосування до нього акту амністії згідно з Законом України «Про амністію у 2016 році».

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав на відсутність законних підстав для його задоволення з огляду на те, що станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», засуджений не відбув половину строку призначеного йому покарання, а доводи про наявність у нього неповнолітніх дітей не підтвердились матеріалами справи.

За змістом апеляційної скарги засуджений, посилаючись на наявність у нього двох дітей та матері пенсійного віку, яка має проблеми зі здоров`ям, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що він не відбув половину строку призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у звільненні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання на підставі амністії, оскільки на час набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» засуджений не відбув половини строку призначеного йому покарання, і відповідно підстави для його звільнення на підставі ст. 4 вказаного Закону відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про амністію в 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом, вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 4 липня 2016 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_7 в місця позбавлення волі для відбуття покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

З наявної в матеріалах провадження характеристики вбачається, що початком строку відбування покарання є 4 липня 2016 року, а кінцем строку відбування покарання 4 липня 2020 року (а.с. 6).

Таким чином, датою відбуття половини призначеного ОСОБА_7 строку покарання є 4 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про амністію у 2016 році», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.

Так, Закон України «Про амністію у 2016 році» був опублікований в офіційному друкованому виданні газети «Голос України» № 163 від 6 вересня 2017 року, а тому днем набрання цим законом чинності є 7 вересня 2017 року.

У зв`язку з наведеним, станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», засуджений ОСОБА_7 не відбув половину строку призначеного йому покарання, а тому відсутні правові підстави для задоволення його апеляційної скарги.

До того ж, з огляду на ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», правовою підставою для звільнення особи від відбування покарання за цією статтею є відбуття половини строку призначеного покарання саме на момент набрання законом чинності, а не на момент звернення до суду з відповідним клопотанням.

Що стосується доводів апеляційної скарги про можливість застосування амністії у зв`язку з наявністю у нього двох дітей, то вони також є необґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання підлягають, в тому числі особи, які визнані винуватими у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, не позбавлені батьківських прав та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, одне з яких є тяжким злочином, а тому засуджений не відноситься до жодної категорії осіб, які зазначені у статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Інші доводи апеляційної скарги не є тими передбаченими законом підставами, які дають право на застосування амністії.

Відтак, прийняте судом першої інстанції рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про амністію в 2016 році», ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 3 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4