27.08.2018
Справа № 642 /4576/18
Провадження № 1-кс/642/2209 /18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ Республіка Комі, м. Інта, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.04.2008 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70 КК України до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
27 серпня 2018 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 із вказаним клопотанням.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, а саме: 02.04.2008 року Гайворонським р/с Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнившись з місць позбавлення волі після відбуття покарання 05.01.2013 року належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість повторно вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 25 серпня 2018 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходився поблизу центрального входу до приміщення вокзалу станції «Харків-Пасажирський», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна, 1, де побачив раніше йому не знайомого йому ОСОБА_7 , який йшов у напрямку вокзалу станції Харків Пассажирський.
Побачивши це у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна з корисливого мотиву.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливого мотиву, маючи на меті особисте збагачення, ОСОБА_6 наздогнав потерпілого ОСОБА_7 , біля входу до головного залу вокзалу, де підійшов до нього та відкрито, схопив останнього правою рукою за комір піджаку, одягненого на ньому, після чого своєю лівою рукою, застосовуючи силу, розірвав внутрішню кишеню піджаку та своєю правою рукою, витяг звідти паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення видане на ім`я ОСОБА_7 , та паперовий конверт із грошовими коштами у сумі 2000 гривень.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_6 , штовхнув потерпілого ОСОБА_7 у груди та мав змогу з місця вчинення кримінального правопорушення втекти та розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми навмисними, протиправними діями, ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 2000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.
Допитаний як підозрюваний, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав себе винним, відмовився надавати свідчення що до себе у порядку ст. 63 Конституції України.

У вчиненні зазначеного правопорушення підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, Республіки Комі, м. Інта, громадянин України, українець, не працюючий, із середньою освітою, одружений, раніше судимий 02.04.2008 року Гайворонським р/с Кіровоградської області до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна, офіційно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтованість підозри ОСОБА_6 , підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події; речовими доказами; показаннями свідків та потерпілого.

27.07.2018 року ОСОБА_6 , було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам перебачених ст. 177 КПК України, а саме:
приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 , не працює, не має постійного джерела прибутку, не зареєстрований у м. Харкові, не має постійного місця проживання, веде антигромадський спосіб життя, і вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до шести років позбавлення волі, тому орган досудового розслідування приходить до висновку, що ОСОБА_6 , може вчинити інше нове кримінальне правопорушення та ухилятись від слідства та суду.

Зокрема слідчий зазначив, що ОСОБА_6 не зареєстрований у м. Харкові та на території України, може повернутися за місцем реєстрації, чим ухилитися від слідства та суду.

В обґрунтування іншого ризику, слідчий вказує на те, що ОСОБА_6 усвідомлюючи, що під час його затримання свідки та потерпілі безпосередньо вказали на нього, як на особу, яка вчинила вказане правопорушення, перебуваючи на волі, може вчинити дії направленні на залякування потерпілих та свідків з метою змусити їх змінити свої показання.

Вищезазначене свідчить про неможливість запобігання вищезазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, оскільки останній може вчинити нове кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, а також додав, що у провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням його за ч. 4 ст. 187 КК України, розгляд справи не завершено.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись в тому числі на необґрунтованість підозри, та просили обрати інший більш мякий запобіжний захід не повязаний з позбавленням волі, при цьому вказували на те, що у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді Ленінського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_6 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак після звільнення з-під варти ОСОБА_6 на виклики суду постійно зявляється, від суду не ухилявся.

Суд вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, ознайомившись з доданими матеріалами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 нього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих кронами кримінального проваджений матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного,
обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.
Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства,
Щодо доводів захисника та підозрюваного про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на потерпілого, свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, слідчий суддя вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Дійсно, ОСОБА_6 має середню освіту, раніше судимий, постійного місця реєстрації на території України не має, мешкає зі слів за адресою своєї співмешканки, одружений, але із дружиною тривалий час не проживає, зі слів має малолітню дитину від шлюбу із дружиною, але дитина разом із дружиною проживають у РФ, стосунки не підтримують, офіційно не працевлаштований.
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 умисного тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, ті обставини, що ОСОБА_6 не має постійного місця роботи та офіційних джерел отримання прибутку, відсутні дані щодо наявності міцних соціальних зв`язків, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, слідчий суддя вважає можливим визначити заставу, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 35 240 грн. (1762 гр. х 20 = 35 240 грн.).
Прийшовши до висновку про можливість визначення вказаного розміру застави, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 183 КПК України, слідчий суддя також враховує зазначені вище дані про особу, та визначає її в розмірі, який здатен буде забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 372,376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№27).

Строк дії ухвали - до 25 жовтня 2018 року.
Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків двадцять розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (в сумі 35240 грн.), після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 202 КПК України.

З дня внесення застави строком на два місяці покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до слідчого, суду; 2) не відлучатися із м. Харкова, без дозволу слідчого, суду; 3) повідомляти слідчого, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, - не виконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто

з 27 серпня 2018 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1