18.05.2018 Єдиний унікальний номер 205/7338/15-к
Провадження №1кп/205/393/18
Єд.унік.№205/7338/15-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003095 від 02 вересня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кицівка Печенізького району Харківської області, громадянина України, не одруженого, освіта неповна середня, раніше неодноразово засудженого: 10.03.2010 року Московським районним судом м.Харкова за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік; 30.03.2011 року Московським районним судом м.Харкова за ст.185 ч.1 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 20.12.2016 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 01.02.2018 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучі раніше засудженим за ст.185, 186 КК України та вчиняючи злочин повторно, 29 серпня 2015 року, близько 14 години 30 хвилин, перебував біля будинку культури ДЕВЗ, який розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Свободи 222, де побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_6 , на якій знаходився золотий ланцюжок, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення зазначеного майна. Реалізуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_5 прослідував за потерпілою до буд. АДРЕСА_3 , де наблизився до неї та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс останній удар кулаком в область правої скроні, від якого потерпіла впала на землю. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_5 , діючи відкрито, із корисливих міркувань, шляхом ривку зірвав золотий ланцюг, 583 проби, вагою 3,05 гр., вартістю 1732 грн.50 коп., після чого, утримуючи його в руках, з місця злочину зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність та вчиняючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_5 , 02 вересня 2015 року, близько 14 години, перебував біля буд.250 по пр.Свободи, в м.Дніпропетровську, де побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_7 , на якій знаходився золотий ланцюжок, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення зазначеного майна. Реалізуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_5 підбіг до потерпілої та діючи відкрито, із корисливих міркувань, шляхом ривку зірвав золотий ланцюг, 585 проби, вагою 3 гр., вартістю 3000 грн., після чого, утримуючи його в руках, з місця злочину зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаних місці та час, відкрито викрав майно, що належить потерпілим ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 та розпорядився ним на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_6 до зали суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що будь-яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого не має, просила призначити ОСОБА_5 покарання на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 до зали суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому просила задовольними її цивільний позов у повному обсязі та призначити ОСОБА_5 покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що в судовому засіданні винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором, повністю доведена і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення одного із злочинів щодо особи похилого віку.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року був засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі та до ухвалення зазначеного вироку вчинив новий злочин, у зв`язку з чим суд вважає необхідним призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, поглинувши призначене покарання покаранням, призначеним за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 майнової у сумі 3000 грн. Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Майнова шкода, відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_7 та визнані обвинуваченим ОСОБА_5 , підлягають задоволенню та стягненню з обвинуваченого.

Витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, поглинувши призначене покарання покаранням у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі, призначеним за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 03 лютого 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 08 вересня до 30 грудня 2015 року, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 3000 гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1