Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 вересня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001056 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання вирішено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 4503 грн 68 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 58 158 грн 61 коп. матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та 300 000 грн моральної шкоди.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, ОСОБА_6 , який не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 28 жовтня 2015 року близько 18 год 25 хв, керуючи в темну пору доби технічно справним автомобілем марки «OРЕL CALIBRA» р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Бєлгородській в м. Сарни Рівненської області зі сторони вул. Суворова в напрямку вул. Варшавської зі швидкістю 55 км/год., поблизу автостанції «Сарни», в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3. 18.1, підпункту а) пункту 2.1, п.1.5 Правил дорожнього руху України, які вимагають від водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, не створювати небезпеку чи перешкоди для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а також мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії - проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу зліва направо по ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Внаслідок описаних вище подій пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що протокол слідчого експерименту від 22.08.2016 року в частині визначення видимості пішохода з місця сидіння водія автомобіля в 38 м є неприйнятним доказом, оскільки є сумніви на рахунок його достовірності. Також, дані в протоколі від 22.08.2016 року не відповідають показам свідка ОСОБА_10 під час цього ж слідчого експерименту. Вказує, що судом не наведено та не дано оцінки суперечностям в показаннях свідка ОСОБА_11 . Зазначає, що відомості у протоколі слідчого експерименту, що з віддалі в 38 м видно пішохода, не відповідають дійсності, оскільки фактично з цієї відстані видно лише фрагмент тіла пішохода. Доводить, що висновок експерта №3.1-784/16 від 31.10.2016 року, який постановлено на недостовірних вихідних даних щодо видимості пішохода, є неприйнятним доказом обвинувачення.

Крім того, суд неправильно вирішив цивільний позов потерпілої в частині прийняття заяви про зміну позовних вимог, що згідно вимог ЦПК України на стадії судового розгляду не допускається, та в частині задоволення її вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Під час апеляційного розгляду справи просить дослідити: протокол слідчого експерименту від 22.08.2016 року (а.к.п.148-154) та висновок експерта №3.1-784/16 від 31.10.2016 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду законним та обгрунтованим. Вказує, що судом першої інстанції повно та об`єктивно проведено судове слідство, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, правильно застосовано кримінальний закон, який підлягає застосуванню, а також дотримано норми кримінально-процесуального закону під час розгляду справи. Вина ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України об`єктивно доведена та повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у матеріалах кримінального провадження. Просить вирок Сарненського районного суду від 21 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 змінив свою апеляційну скаргу, а саме просив зменшити суму моральної шкоди до 58 000 тисяч, в решту вирок суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими і в апеляційній скарзі не оспорюються.

При обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, як видно з вироку, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, і призначив обвинуваченому покарання відповідно закону та в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке сторонами кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , то суд першої інстанції на думку колегії суддів правомірно стягнув з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 300 000 гривень моральної (немайнової) шкоди. Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно призначив моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд приймав до уваги майновий стан потерпілої, яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень стала інвалідом 3 групи, тривалий час була змушена лікуватись, та на даний час повністю її фізичний стан після отриманих травм не відновився. Колегія суддів погоджується, що стягнення даної суми відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості і є достатньою для відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди в нинішніх умовах проживання та за встановлених судом обставин справи.

Так, згідно ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було дотримано вищезазначених вимог законодавства та враховано як величину її заподіяння, так і реальну можливість відшкодування, з врахуванням обставин справи, фізичних та психологічних страждань потерпілої від злочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначена судом сума 300 000 грн, стягнута з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на задоволення позовних вимог потерпілої, не є надто завищеною чи не співрозмірною фізичним і моральним стражданням потерпілої.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта ОСОБА_6 , що при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції належним чином вимог закону не дотримався.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, за наявності належних доказів понесених витрат.

З позовної заяви ОСОБА_8 (т.1 а.к.п.20-31) вбачається, що потерпіла, внаслідок отриманого тілесного ушкодження, понесла матеріальні витрати в сумі 81 798 грн 53 коп. та у розмірі 5 860 грн 08 коп (т.2 а.к.п.2-4).
Обвинуваченим ОСОБА_6 добровільно сплачено на лікування потерпілої кошти в сумі 29 500 грн, а стягнута з обвинуваченого судом першої інстанції матеріальна шкода в сумі 58 158 грн 61 коп. не відповідає фактичним витратам, оскільки доказів за пошкоджений одяг потерпілою ОСОБА_8 в сумі 9 000 тисяч гривень не надано ні суду першої інстанції, не надано їх і при апеляційному розгляді.
Враховуючи наведене, вирок, в частині вирішення цивільного позову, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, підлягає зміні, що не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди змінити.

Виключити із вироку стягнення матеріальної шкоди в сумі 9 000 (дев`ять) тисяч гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 _________________Т.І.Збитковська