Постанова

Іменем України
06 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 688/3717/16-к

Провадження № 51 2959 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 02 червня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пангоди Надимського району Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 307 ч. 2, ст. 315 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня

2017 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 307 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла;

- за ст. 315 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 24 квітня 2017 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3 944 гривні 02 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 травня 2015 року на сайті «Legal.rs.ua» у мережі Інтернет у невстановленої слідством особи замовив на прізвище ОСОБА_8 0,2 грама особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, 2С-І, яку останній передав йому 02 червня 2015 року, отримавши службою експрес-доставки «Нова Пошта» у відділені № 2 за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Грушевського, 39.
Незаконно придбавши особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 2С-І, ОСОБА_6 незаконно зберігав її при собі з метою збуту та того ж дня приблизно о 13 годині в приміщенні квартири

АДРЕСА_2 незаконно безоплатно збув частину речовини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , запропонувавши останнім вжити її.
Крім того, 02 червня 2015 року приблизно о 13 годині в приміщенні зазначеної квартири ОСОБА_6 схилив ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до вживання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, 2С-І, розповівши останнім про спосіб її вживання та дію, передав частину вказаної речовини безоплатно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які її вжили.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 змінено, а апеляційні скарги засудженого

ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення.
Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим:
- за ст. 307 ч. 2 КК України (за епізодом незаконного придбання 29 травня

2015 року, зберігання з метою збуту та збуту 02 червня 2015 року особливо небезпечної психотропної речовини 2С-І) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла;
- за ст. 315 ч. 2 КК України (за епізодом схиляння 02 червня 2015 року

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до вживання особливо небезпечної психотропної речовини 2С-І) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.
На підставі ст. 373 ч. 1 п. 2 КПК України ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених:
- ст. 307 ч. 2 КК України (за епізодом незаконного придбання, виготовлення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу масою 44,62 грама і особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу масою 0,0088 грама; за епізодами незаконного придбання 12 та

16 травня 2015 року через мережу Інтернет психотропної речовини, обіг якої обмежено, амфетаміну, незаконного її зберігання з метою збуту та збуту 12 та 16 травня 2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 );
- за ст. 315 ч. 2 КК України (за епізодами схиляння 12 та 16 травня 2015 року двох і більше осіб до вживання порошку амфетаміну, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено).
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , даючи свою оцінку доказам у справі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляду у суді першої інстанції. Указують на те, що огляд квартири ОСОБА_12 проведено з порушенням процесуального порядку без дозволу (ухвали) слідчого судді, обшук помешкання ОСОБА_6 також проведено з численними порушеннями. Зазначають, що суд безпідставно врахував тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 , що настала внаслідок вживання особливо небезпечної психотропної речовини, яку йому запропонував вжити

ОСОБА_6 , обставиною яка обтяжує покарання. Вважають, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 309 ч. 1 КК України. Указують на те, що неправильна кваліфікація дій ОСОБА_6 привела до призначення йому несправедливого покарання внаслідок суворості.

Заперечень на касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника

ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання своїх касаційних скарг та просили їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги необґрунтованими і просила залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині виправдання останнього у касаційних скаргах не оспорюються.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечної психотропної речовини, а також у схилянні двох і більше осіб до вживання психотропних речовин, суд обґрунтовано послався на показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував факту придбання особливо небезпечної психотропної речовини через мережу Інтернет, він зробив дві доріжки порошку для ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , решту розвів водою і спиртом та розкапав на марки, одну з яких вжив ОСОБА_9 , останньому він зі шприца речовину закапав у ніс; показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про обставини вчинення злочинів, у тому числі про схиляння ОСОБА_6 їх та ОСОБА_9 до вживання психотропної речовини; показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про вилучення під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 «марок» та системного блоку комп`ютера; показання свідка ОСОБА_15 про огляд квартири за місцем проживання

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , під час якого було вилучено тарілку, два шприци, стопку, системний блок комп`ютера.

Суд також обґрунтовано послався на протокол огляду місця події від 03 червня

2015 року, в ході якого було оглянуто приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Доводи касаційних скарг про недопустимість зазначеного доказу є безпідставними, вони не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду від 23 травня

2018 року, за загальним правилом, встановленим у ст. 234 ч. 2 та ст. 237 ч. 2 КПК України, огляд та обшук житла чи іншого володіння особи здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. У винятковому випадку, передбаченому ст. 233 ч. 3 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, однак у такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій (постфактум) звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Докази, встановлені внаслідок огляду та обшуку, проведених з порушенням зазначених правил, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження перед проведенням огляду 03 червня 2015 року ОСОБА_10 надав добровільну згоду на проведення такого огляду за місцем його проживання.
Виходячи із вимог кримінальних процесуальних норм, які містяться у ст. 233 ч. 1, ст. 234 ч. 2 та ст. 237 ч. 2 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.
Наведені обставини не ставлять під сумнів добровільність наданої згоди, оскільки були наявні всі процесуальні гарантії, які захищали здатність ОСОБА_10 висловлювати свою справжню думку.
Однак, навіть за наявності такої згоди, з метою усунення будь-яких сумнівів щодо законності проведення зазначеного огляду, 04 червня 2015 року слідчий СВ Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_16 звернувся до слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з відповідним клопотанням.
Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2015 року клопотання задоволено та надано дозвіл на проведення огляду в приміщенні за адресою:

АДРЕСА_3 .
Обшук приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , також проведено з дотримання зазначених вимог кримінального процесуального закону на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року.
Крім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 суд обґрунтовано послався на дані, які містяться в протоколі огляду речових доказів від 27 серпня 2015 року; протоколі слідчого експерименту від 27 серпня 2015 року; висновках судової комп`ютерно-технічної експертизи № 70кт від 07 липня 2015 року про те, що на жорстких дисках, вилучених системних блоків, присутня інформація, що стосується пошуку та придбання наркотичних засобів, психотропних речовин, та судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів

№ 11-21 від 23 червня 2015 року.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, враховуючи зміни вироку відповідно до ухвали апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначених кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ст. 307 ч. 2 (за епізодом незаконного придбання 29 травня 2015 року, зберігання з метою збуту та збуту 02 червня 2015 року особливо небезпечної психотропної речовини 2С-І), ст. 315 ч. 2 (за епізодом схиляння 02 червня 2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до вживання особливо небезпечної психотропної речовини 2С-І) КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Що стосується доводів касаційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони також є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 за ст. 307 ч. 2, ст. 315 ч. 2 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Як убачається зі змісту вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд врахував заподіяння злочином тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , яка сталася через вживання особливо небезпечної психотропної речовини, яку йому запропонував вжити ОСОБА_6 .
При визначенні обставини, що обтяжує покарання, суд врахував встановлені ним фактичні обставин і своє рішення вмотивував. Так, відповідно до показань самого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 після вживання психотропної речовини ОСОБА_9 поводив себе неадекватно. ОСОБА_8 також зазначив, що, коли він перебував у туалеті, то ОСОБА_9 вистрибнув у вікно. За таких обставин, доводи касаційних скарг про неправильне врахування тяжких наслідків як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , є необґрунтованими.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства, відсутність підстав для застосування статей 69 та 75 КК України, і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій ст. 307 ч. 2, ст. 315 ч. 2 КК України, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції доводи, які аналогічні доводам касаційних скарг, перевірив і визнав їх безпідставними, своє рішення належним чином мотивував та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3