Провадження № 1-кс/520/5104/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001810 від 22.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання сторони обвинувачення про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що згідно інформаційної довідки №140128178 від 03.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 01.02.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 , зареєстрований в реєстрі за № 14, відповідно до якого ОСОБА_7 придбав квартиру за зазначеною адресою.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-015 Ц, посвідченого Одеською універсальною биркою «Вітязь», ОСОБА_5 13.03.2001 продала, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 , хоча з 2001 року даний договір не був зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно, а також в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також з допиту свідка ОСОБА_9 встановлено, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та з 1962 року знайома з ОСОБА_5 , яка є її сусідкою та з якою у неї склалися дружні стосунки. Як пояснює ОСОБА_9 , що приблизно в 2002 році ОСОБА_5 поїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Після чого ОСОБА_5 раз в декілька років приїжджала в м.Одеса та проживала в своїй квартирі АДРЕСА_1 , останній раз ОСОБА_5 приїжджала в 2014 році і під час приїздів в м.Одеса жила в своїй квартирі і оплачувала комунальні послуги. Як пояснює ОСОБА_9 , що коли ОСОБА_5 перебувала в Ізраїлі, то вона з нею зідзвонювалися і переписувалася, останній раз в 2015 році ОСОБА_5 , яка перебувала в Ізраїлі на той момент, їй повідомила, що захворіла. Після цього ОСОБА_5 на зв`язок не виходила і вона думає, що ОСОБА_5 померла. Як пояснює ОСОБА_9 , що ОСОБА_5 ніколи не висловлювала намірів продати дану квартиру. Як пояснює ОСОБА_9 , що навесні 2018 року незнайомі люди вивезли всі речі з квартири ОСОБА_5 і пояснили їй, що у даної квартири з`явився новий власник і в даний час незнайома їй жінка - ріелтор призводить людей для показу даної квартири з метою її продажу.

Згідно відповіді начальника ГУ ДМС України в Одеській області №5100.4.5-8858/51.1-18 від 01.06.2018 ОСОБА_5 18.07.2001 року отримала дозвіл для виїзду на постійне місце проживання в Ізраїль.

Згідно інформаційної довідки № 140128178 від 03.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 , з 01.02.2018 року належить на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що також 01.02.2018 невстановлені особи також шахрайським шляхом заволоділи двухкімнатною квартирою АДРЕСА_3 .
Так, 01.02.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 , зареєстрований в реєстрі за № 13, відповідно до якого ОСОБА_10 придбала квартиру за зазначеною адресою.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №2000-063 Ц, посвідченого Одеською універсальною биркою «Вітязь», ОСОБА_11 23.03.2000 продала, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_3 , хоча з 2001 року даний договір не був зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно, а також в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також з допиту свідка ОСОБА_12 встановлено, що він з 2004 року мешкає за адресою: АДРЕСА_4 та в квартирі АДРЕСА_3 мешкала ОСОБА_11 , з якою він підтримував дружні стосунки. Як пояснює ОСОБА_12 , що приблизно в 2005 році помер син ОСОБА_11 і вона стала проживати сама та в останні роки за нею доглядала співробітниця єврейського благодійної суспільства " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". В кінці жовтня місяця 2017 ОСОБА_11 госпіталізували в зв`язку з погіршенням стану здоров`я і вона через кілька днів померла. Приблизно на початку 2018 року до нього підійшов чоловік і сказав, що агентство нерухомості «Лідер» запропонувало йому придбати дану квартиру і став розпитувати про ОСОБА_11 , чи є у неї родичі. Як пояснює ОСОБА_13 , що після цього він побачив, що з квартири ОСОБА_11 виносять речі. Як пояснює ОСОБА_13 , що ОСОБА_11 до своєї смерті проживала в вищевказаної квартирі.

Згідно інформаційної довідки №140128070 від 03.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_3 , з 01.02.2018 року належить на праві приватної власності ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 .

Також з допиту свідка ОСОБА_14 встановлено, що з 2000 по 2004 вона працювала на різних посадах в Одеській універсальній біржі «Витязь» і відповідно до чинного на той момент законодавства біржа займалася реєстрацією угод по купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна. У кожному районі м. Одеси було по кілька філій біржі. При реалізації нерухомості працівники біржі становили договору купівлі-продажу. На кожну філію були видані бланки договорів, вони були номерними. З приводу наданого їй на огляду договорів купівлі-продажу нерухомого майна: №2001-015 Ц, посвідченого Одеською універсальною биркою «Вітязь», укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та № №2000-063 Ц, посвідченого Одеською універсальною биркою «Вітязь», укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 та пояснює, що вони є підробленими, так як присвоєння номера здійснювалося директором філії відповідно до районного розташуванням філії, тобто буква в номері договору відповідала районі розташування філії, даний порядок нумерації ніколи не порушувався. На даному договорі стоїть печатка 2 філії Суворовського району м.Одеси, він же і вказано в тексті договору, а в номері договору зазначено літеру "Ц", що відповідає нумерації в філіях біржі Центрального району м.Одеси. Також за чинним на той момент законодавством дані договору реєструвалися в бюро технічної інвентаризації, що було зазначено в тексті біржового договору і на договорі потім ставилася печатка МБТІ з відмітками про реєстрацію.

Слідчий звертається з клопотанням про накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання тим, що щодо зазначених у клопотанні об`єктів нерухомості існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом злочину, тобто містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та набуті кримінально-протиправним шляхом, а тому існує необхідність в забезпеченні їх збереження.

В судовому засіданні слідчий клопотання про накладення арешту майна підтримала у повному обсязі та просила слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Беручи до уваги обґрунтованість підозри щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, враховуючи, що згідно матеріалів клопотання, зазначені у клопотанні квартири можуть бути об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що шляхом застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може бути досягнуто завдання у вигляді забезпечення збереження такого майна, та, у випадку підтвердження викладених у клопотанні обставин, подальшого повернення такого майна законним власникам.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що зазначені у клопотанні квартири відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КК України, оскільки такі квартири можуть бути об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що накладення арешту майна буде в повній мірі співрозмірним з шкодою, яка ймовірна спричинена в результаті вчинення такого кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження зазначеного у клопотанні майна та забезпечення подальшого повернення такого майна законним власникам, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, в цілях забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Згідно долучених до матеріалів клопотанні інформаційних довідок з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками вказаних у клопотанні квартир являються ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Разом з тим, враховуючи наявність ризиків можливої подальшої реалізації зазначених у клопотанні об`єктів нерухомості, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність розгляду клопотання без виклику вищевказаних осіб, які згідно матеріалів клопотання являються власниками зазначених у клопотанні об`єктів нерухомості.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001810 від 22.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1