АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2666/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу аналізу оперативної інформації та міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 на два місяці, тобто до 25.06.2018 року включно, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Ісламської Республіки Іран, одруженого, непрацюючого, який постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , номер квартири невідомий, тимчасово проживає за АДРЕСА_1 , раніше не судимого.,
Також, на Мохаммадіана Моджтабу покладено наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до прокурора, слідчого судді із встановленою періодичністю;
- не відлучатися з міста Києва без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну за винятком посвідки на тимчасове проживання, яку після реалізації права на продовження строку її дії повернути до відповідних органів державної влади.

Строк виконання обов`язків, покладених на громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 , визначено до 25.06.2018 року включно.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор відділу аналізу оперативної інформації та міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.04.2018 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати щодо ОСОБА_8 таби запобіжних захід у вигляді тримання під вартою (екстрадицій ний арешт) до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Ісламської республіки Іран.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що надані у судовому засіданні стороною захисту документи щодо забезпечення місця проживання ОСОБА_8 таби на території України та стану його здоров`я, носять рекомендаційний характер, оскільки проведеною перевіркою було встановлено, що під час перебування ОСОБА_8 таби в Київському слідчому ізоляторі він до лікаря не звертався і ця обставина була залишена поза увагою слідчого судді під час розгляду клопотання.

Також, як зазначає прокурор, слідчий суддя не встановив обставин, які гарантують запобігання ризику втечі ОСОБА_8 таби та забезпечення у подальшому його видачі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, відповідно до ордеру на арешт, виданого 23.08.2017 року філією Громадської прокуратури 10 району 3 (Ванак) м. Тегеран по справі №8900399, приписано арештувати ОСОБА_8 та доставити до правоохоронних органів Ірану, оскільки, зазначена особа обвинувачується у вчиненні 23.02.2016 року шахрайства та відмивання грошових коштів на суму 14.000.000.000 іранських реалів, за звинуваченням позивачів ОСОБА_11 , тобто у вчиненні діянь, які підпадають під звинувачення передбачені ст.ст. 1, 2, 9 Закону по боротьбі з відмиванням грошей.
06.12.2017 о 19 год. 40 хв. працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бехбахан Іран.
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2017 до ОСОБА_8 , в порядку ст. 583 КПК України застосовано тимчасовий арешт строком на 30 діб до надходження запиту іранської сторони про його видачу.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2018 року до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Іран, строком до 01.03.2018 року включно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу до Ісламської Республіки Іран, строком до 27.04.2018 року включно.
Проведення екстрадиційної перевірки стосовно Мохаммадіана Моджтаби Міністерство юстиції України, відповідно до ст. 587 КПК України доручено прокуратурі Київської області.
Контроль за проведенням екстрадиційної перевірки здійснюється Генеральною прокуратурою України.
20.04.2018 року перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_10 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Ісламської Республіки Іран, яке мотивував тим, що інкриміновані ОСОБА_12 діяння за законодавством України кваліфікуються за ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України і є екстрадицій ними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 1 року, а витребувані з Державної міграційної служби України у межах екстрадиційної перевірки відомості про факти можливих звернень Мохаммадіана Моджтаби за отриманням притулку в Україні, а також набуття громадянства відповіді виявилися неповними, у зв`язку з чим, до Державної міграційної служби України були направлені повторні запити, відповіді на які ще не отримані.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовано щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці, тобто до 25.06.2018 року включно, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати до прокурора, слідчого судді із встановленою періодичністю; не відлучатися з міста Києва без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну за винятком посвідки на тимчасове проживання, яку після реалізації права на продовження строку її дії повернути до відповідних органів державної влади.

Відмовляючи у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовуючи щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що прокурором не було додано до клопотання матеріалів екстрадиційної перевірки, не доведено наявність висунутої ОСОБА_12 підозри та обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою запитуючою стороною (Ісламською Республікою Іран), як того вимагає Договір між Україною та Ісламською Республікою Іран про видачу правопорушників, а також не обґрунтовано ризику ухилення ОСОБА_8 від правоохоронних органів.

З таким висновком колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 27.11.2014 року (справа «Хомулло проти України» , заява № 47593/10 ), суд повторно зазначав, що мета пункту 4 статті 5 полягає у забезпеченні права осіб, яких затримано і взято під варту, на судовий контроль за законністю застосованого до них заходу (див. рішення від 11 жовтня 2007 року у справі «Насруллоєв проти Росії» (Nasrulloyev v. Russia), заява № 656/06, п. 86).
Більше того, пункт 4 статті 5 Конвенції, гарантуючи взятим під варту особам право ініціювати судове провадження для встановлення законності позбавлення їх свободи, також проголошує їхнє право на судове рішення стосовно законності тримання під вартою, що має бути ухвалене без зволікань після порушення такого провадження, а також на рішення суду про звільнення, якщо виявиться, що тримання під вартою незаконне (див. вищенаведене рішення у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), п. 68). Існує особлива потреба у швидкому рішенні щодо законності тримання під вартою у випадках, коли триває судовий розгляд, оскільки підсудний має повною мірою користуватися перевагами принципу презумпції невинуватості (див. рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловєцький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 76). Та ж логіка може застосовуватися і до тримання під вартою до вирішення питання щодо екстрадиції, коли розслідування ще триває (див. рішення від 8 січня 2009 року у справі «Худякова проти Росії» (Khudyakova v. Russia), заява № 13476/04, п. 92)

Відповідно до положень чч. 1-4 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; документи про громадянство особи; наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно п. е, ч. 1 та ч. 3 ст. 5 договору між Україною та Ісламською Республікою Іран про видачу правопорушників, підписаного між країнами учасниками 11.05.2004 року, ратифікованого Україною 06.07.2005 року, який набрав чинності для України 17.07.2008 року, запит про видачу правопорушників складається у письмовій

формі та містить наступну інформацію, і до нього додаються, зокрема, остаточний вирок, постанова про взяття під варту або будь-який інший документ, що має таку саму дію, а також довідку про строк покарання, який вже був відбутий. Якщо запитуюча Сторона не надає додаткової інформації або документів у встановлений строк, тримання під вартою особи, видача якої вимагається, припиняється запитуючою Стороною.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Оскільки матеріали клопотання прокурора про застосування щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) не містять матеріалів екстрадиційної перевірки щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 , на проведення якої у клопотанні посилався прокурор, а також не містять відповідного документу, який свідчить про взяття особи під варту (арешт), як того вимагають положення договору між Україною та Ісламською Республікою Іран про видачу правопорушників від 11.05.2004 року, а також доказів на підтвердження ризику ухилення громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_13 від правоохоронних органів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування щодо громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту).

З урахуванням вказаного, а також даних в їх сукупності про особу підозрюваного, його віку, наявність місця постійного проживання та місця тимчасового проживання у місті Києві, відсутність судимості, міцність його соціальних зв`язків, стану його здоров`я, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою (екстрадиційним арештом), застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор щодо рекомендаційного характеру наданих стороною захисту документів про забезпечення місця проживання ОСОБА_8 таби на території України , стану його здоров`я та неврахування цієї обставини слідчим суддею під час розгляду клопотання, є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими, у зв`язку з чим вказана апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала слідчого судді залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 181, 404, 405, 407, 584, 585 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці, тобто до 25 червня 2018 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу аналізу оперативної інформації та міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3