Справа № 755/6890/18
№1-кп/755/1008/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щурівці, Гайсинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, працюючого не офіційно на будівництві, з середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 18.09.2014 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1000 гривень (штраф сплачено); 23 червня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України 2 (два) роки іспитового строку,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 21 квітня 2018 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебував біля торгівельного павільйону навпроти житлового будинку № 16 по вулиці Березняківській у Дніпровському районі міста Києва, де побачив раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_6 , який при цьому тримав чоловічу сумку на плечі. Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали вживати разом спиртні напої біля вказаного торгівельного павільйону та в цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме - чоловічої сумки, що належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 впритул підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , усвідомлюючи при цьому, що його дії є злочинними та здійснюються відкрито щодо потерпілого, вихопив правою рукою у потерпілого чоловічу сумку чорного кольору, в якій знаходились: грошові кошти в сумі 1500 гривень, пенсійне посвідчення та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Субару Форестер», мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 900 гривень, у середині якого, знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходилось 50 гривень.Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, розпорядився майном ОСОБА_6 на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2500 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 21 квітня 2018 року він побачив біля торгівельного павільйону, навпроти будинку № 16 по вул. Березняківській в м. Києві невідомого йому чоловіка, з яким став вживати алкогольні напої та в подальшому побачив у нього сумку і вирішив її викрасти, тому підійшов до потерпілого, вихопив у нього сумку та втік, а майном, що було у даній сумці, розпорядився на власний розсуд. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, він щиро розкаюється у скоєному та жалкує, що таке вчинив, розумів, що його дії були злочинними та вчиняються відкрито.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 22.04.2018 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2018 року; протоколу огляду речей від 24.04.2018 року; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23.04.2018 року; протоколу затримання особи та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд вважає, доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження (вину визнав повністю, щиро каявся), дані про ОСОБА_5 зокрема: під наглядом лікаря-психіатра й лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення вироку 23 червня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва, тому до покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, слід зарахувати, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, покарання невідбуте за попереднім вироком.

Але, згідно з вимогами п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (Пункт 23 доповнено абзацом другим, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 6 листопада 2009 р.), коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 , вищезазначених даних про його особу (раніше судимий за злочини проти власності, дане кримінальне правопорушення, яке є тяжким, вчинив повторно), конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, при цьому враховує ставлення його до скоєного вину визнав повністю, у скоєному щиро каявся, зокрема, бере до уваги заяву потерпілого, що претензій до обвинуваченого не має, тому приходить до висновку про призначення йому міри покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Отже, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року, яким ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України- залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 21 квітня 2018 року.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року, яким ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення водія та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 ; перепустка до поліклініки; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Субару Форестер», що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити у його власності.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Нокіа 710», (ІМЕІ: НОМЕР_1 ), білого кольору, який знаходиться в силіконовому чохлі коричневого кольору, що переданий до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_5 , прокурору та захиснику.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: