Постанова
Іменем України

19 червня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор вимагає скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення положень кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Наголошує на тому, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, своє рішення належним чином не мотивував. Зазначає також, що вказані порушення процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок мякості. На ці порушення зверталась увага суду апеляційної інстанції, який всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК України) залишив вирок без зміни, скаргу без задоволення, не усунувши зазначені порушення і не обґрунтувавши прийняте рішення належним чином.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, визначено виконувати самостійно.
Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
ОСОБА_6 15 квітня 2016 року приблизно о 19-ій годині, перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Ашан», розташованому на просп. Ватутіна, 2-Т у м. Києві, діючи умисно, взяв зі стелажів із солодощами цукерки на загальну суму 2 076,44 грн та, не маючи наміру за них розраховуватися, зайшов між стелажі і, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака та направився до виходу з магазину, пройшовши повз каси. ОСОБА_6 за товар не розрахувався та був затриманий працівниками охорони гіпермаркету. Тобто він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

Він же 09 вересня 2016 року приблизно о 12 год. 50 хв., перебуваючи в торгівельній залі супермаркету «Новус», розташованому на просп. Броварський, 17 у м. Києві, діючи умисно, повторно, взяв зі стелажів 15 плиток шоколаду, ковбасні вироби на загальну суму 452,41 грн та, не маючи наміру за них розраховуватися, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака і направився до виходу з магазину, пройшовши повз каси. ОСОБА_6 за товар не розрахувався та був затриманий працівниками охорони супермаркету. Тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 15 вересня 2016 року, приблизно о 10-ій год., перебуваючи в торгівельній залі супермаркету «Фуршет», розташованому на вул. Шептицького, 22 у м. Києві, діючи умисно, повторно, взяв зі стелажів 4 плитки шоколаду, 2 пляшки шампуню та упаковку кави на загальну суму 392,31 грн та, не маючи наміру за них розраховуватися, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, переклав їх до рюкзака і, пройшовши повз каси і не розрахувавшись за товар, направився до виходу з магазину, де був затриманий працівниками охорони супермаркету. Тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, що не залежали від його волі.

3. Доводи осіб, які подали касаційні скарги, та інших учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи, наведені в касаційній скарзі частково, просить касаційну скаргу задовольнити частково та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1.2 Стаття 72. Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення
Частина 3. Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

4.1.3 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням
Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як і кваліфікація дій за вказаним законом у касаційній скарзі не оспорюються.
Розгляд касаційної скарги суд здійснює в частині дотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність.

5.2 Щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність
Суд не погоджується з доводами касаційної сарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статті 75, що призвело до невідповідності призначеного покарання внаслідок мякості.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, суди повною мірою врахували тяжкість вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, та дані про його особу, що він є раніше судимим, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, своє рішення мотивував належним чином за наявності до такого звільнення достатніх підстав.
Прийняте рішення на підставі ч. 3 ст. 72 КК України про самостійне виконання попереднього вироку суду від 15 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді штрафу, є правильним.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Апеляційним судом було перевірено доводи апеляційних скарг, що аналогічні доводам касаційної, та які були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Керуючись статтями 376, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3