В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1282/17

Провадження № 1-кп/348/63/18

14 червня 2018 року м. Надвірна Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000207 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м.Косів, а жителя АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, одруженого, на утриманні нікого не має, військовослужбовця, солдата, учасника АТО, згідно ст.89 КК України не судимого, громадянина України,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

09 червня 2017 року обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розпивали спиртні напої на території «Зони відпочинку», що знаходиться у м. Надвірна по вул. Княгині Ольги. Приблизно о 18.00 год. обвинувачений ОСОБА_4 побачив, що із інвалідного візка ОСОБА_5 випав чехол, в якому знаходився мобільний телефон і в цей час в нього виник умисел на викрадення даного мобільного телефону. Переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи, що даний мобільний телефон належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав чехол вартістю 250 гривень з мобільним телефоном марки "Престіжіо" ІМЕІ-1 № НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 № НОМЕР_2 , вартістю 3 700 грн. із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15 грн., а також грошовими коштами у сумі 2 500 грн., які належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 6 465 гривень. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 , залишив місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та дав суду показання про те, що він проживає в м.Надвірна зі своєю родиною. З липня 2017 року по теперішній час він, як солдат, проходить військову службу в зоні АТО, в Луганській та Донецьких областях. На даний час приїхав додому у відпустку, після якої знову повертається в зону бойових дій.

Стосовно події 09 червня 2017 року пояснив наступне. Того дня приблизно о 18.00-18.30 год. він разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відпочивали в «Зоні відпочинку» м.Надвірна, де вживали спиртне. Під час розпивання спиртних напоїв він побачив, що з інвалідного візка ОСОБА_5 випав на землю чехол, де знаходився мобільний телефон. Оскільки ніхто за ним не спостерігав, він вирішив фактично викрасти цей мобільний телефон, підняв його з землі і забрав собі. Чому так вчинив, пояснити не може, але в подальшому усвідомив, що вчинив неправомірно. Викрадене ним повернуто потерпілому. У вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення за скоєне та запевнив суд, що подібного більше не повториться і просить його суворо не карати. Також просить звільнити його від покарання по амністії, оскільки він брав і надалі бере участь в антитерористичній операції, перебуває в зоні АТО безпосередньо на передовій в Луганській області і на нього поширюється статус учасника бойових дій.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого його органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання подав письмову заяву, в якій просить розглянути кримінальне провадження в його відсутність в зв"язку з його тривалим лікуванням, міру покарання ОСОБА_4 обрати згідно чинного законодавства.

З врахуванням викладеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого його злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), кваліфіковані вірно.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого, а також думку потерпілого, висловленої ним в заяві на адресу суду і який претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає та просить призначити міру покарання в рамках закону.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд враховує те, що ОСОБА_4 відшкодував заподіяну шкоду, повністю визнав свою провину у вчиненому, щиро розкаявся.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За висновком органу з питань пробації, яким взято до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його виправлення без позбавлення або обмеження волі не становить небезпеку для суспільства.

На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень можливо здійснювати без позбавлення волі або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.(а.с.111-112)

З врахуванням всіх обставини кримінального провадження, особи обвинуваченого, його поведінки до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин - у виді штрафу.

На думку суду, саме таке призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім того в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся із заявою про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він бере безпосередню участь в антитерористичній операції, проходить військову службу в лавах Збройних Сил України в районах АТО на передовій і на нього поширюється статус учасника бойових дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 7.09.2017 року, обвинувачений ОСОБА_4 підпадає під категорію осіб, які звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Обставини, передбачені ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого - відсутні. Обвинувачений з 20 липня 2017 року перебуває в зоні АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою виданою військовою частиною НОМЕР_3 від 26.08.2017 року, на даний час продовжує службу в зоні АТО і не заперечує щодо застосування до нього Закону України «Про амністію», про що надав власноруч написану письмову заяву, тому суд вважає можливим звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`явлено.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 грн.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речовий доказ мобільний телефон марки "Престіжіо" ІМЕІ-1 № НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 № НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1