АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа: №638/4611/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11кп/790/2262/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження №11кп/790/2262/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія №25» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, до засудження не працюючого, фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.06.1990 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.141, ч.2 ст.140, ст.42 КК України на 2 роки позбавлення волі;

-28.01.1998 року Московським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.142, ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.1 ст.145, ст.42 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 06.10.2000 року згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2000 року на підставі ст.52 КК України звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 1 день;

-06.10.2004 року Московським районним судом м.Харкова за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 26.01.2007 року згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 18.01.2007 року на підставі ст.82 КК України покарання у виді позбавлення волі замінено на виправні роботи на невідбутий строк 1 рік 26 днів з утриманням в дохід держави 10% від заробітної плати. Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.02.2008 року невідбута частина покарання у виді виправних робіт строком на 7 місяців 26 днів замінено штрафом у сумі 401 грн.20 коп.;

-22.12.2008 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ст.70 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

-04.12.2009 року Сумським районним судом м.Суми за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, стт.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 12.11.2012 року згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.11.2012 року на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 1 день;

-15.08.2013 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

-16.07.2014 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ст.395, ст.70, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-28.10.2014 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

-10.12.2014 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. У строк покарання зараховано відбутий строк покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28.10.2014 року з 28.10.2014 року по 10.12.2014 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.01.2016 року на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26.11.2015 року зараховано в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 28 жовтня 2014 року по 12 січня 2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
початок строку: 10 грудня 2014 року, кінець строку 14 вересня 2018 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування ним покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що за час перебування у СІЗО він виконував усі вимоги адміністрації та правила внутрішнього трудового розпорядку у зв`язку з чим не має жодного стягнення; прибувши до Олексіївської ВК №25 працевлаштувався та був передовиком виробництва, помічником бригадира, допомагав іншим засудженим у виконанні поставлених адміністрацією завдань, за що був заохочений; з 2016 року займається веденням художньої та літературної роботи у відділі житлової зони; був заохочений за перемогу у турнірі з шашок; при виправній колонії закінчив професійний технічний навчальний заклад; бере участь у програмі диференційно-виховного впливу за власним бажанням. Зауважив, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 будучи умовно-достроково звільненим у 2000 році знову скоїв злочин, не відповідають дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше 9 разів судимий, з яких у 2000 році звільнявся умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 1 день, однак у цей період вчинив новий злочин, також за вироками суду у 2008 році та 2013 році був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, однак у цей період вчинив нові злочини. Також ОСОБА_7 має судимість і за порушення правил адміністративного нагляду за ст.395 КК України.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27, не заохочувався та до праці не залучався.

З 26.03.2015 року відбуває покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія №25»

Згідно характеристики від 21.03.2018 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання вимог режиму тримання не порушував, стягнень не мав, заохочувався адміністрацією, за що має 2 подяки. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи та виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Закінчив Олексіївський навчальний центр №25 м.Харкова та здобув кваліфікацію за професією токар другого розряду. Виводився на оплачувані роботи і працював на посаді «швач». Приймає активну участь у суспільно-корисній праці. Проявляє ініціативу у виконанні робіт з благоустрою відділення та прилеглої території. До праці ставиться сумлінно, чесно виконує свої трудові обов`язки. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується у роботі та побуті. Виконує роботи із самообслуговування. Не допускає порушень вимог правил пожежної безпеки і правил безпеки праці. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, має позитивну соціальну спрямованість. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою, читає художню та духовну літературу. Участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, але проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. У скоєному злочині розкаюється. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Рішенням комісії Державної установи «Олексіївська виправна колонія №25» ОСОБА_7 було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації на підставі ст.101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

01.09.2016 року рішенням комісії Установи в направленні матеріалів до суду щодо заміни покарання більш м`яким, на підставі ст.82 КВК України відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Питання про застосування до ОСОБА_7 ст.81 КК України розглядалось 26.01.2017 року, проте рішенням комісії установи у направленні до суду матеріалів також відмовлено, як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиках за 2016 рік та 2017 рік, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про його звільнення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів своє виправлення.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого, а тому формальний факт відсутністі у останнього стягнень, не можна вважати сумлінною поведінкою.

Враховуючи викладене, а також відсутність відомостей, які б вказували на вчинення засудженим дій, направлених на погашення цивільного позову,колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Що стосується посилання у скарзі засудженого на те, що він не вчиняв злочин у період умовно-дострокового звільнення, то воно є безпідставним, оскільки спростовується матеріалами провадження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 травня 2018 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: