АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/206/18 Справа № 176/2061/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдова, без горомадянства, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року, відмовлено у задоволенні подання ДУ «Жовтоводська виправна колонія № 26» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що наявність позитивної характеристики та заохочень не підтверджує той факт, що засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Незважаючи на те, що стягнення мали місце понад один рік тому назад та погашені за сплином часу, поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про те, що він не довів своє виправлення, оскільки, на думку суду, виправлення засудженого повинно відбуватися протягом всього періоду відбування покарання. Наявність позитивної характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини, а поведінка останнього свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі. Поведінка засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі тримання його в місцях попереднього ув`язнення, з позиції суду, не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовує незаконністю та необґрунтованістю ухваленого судом рішення, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку, ухвалюючи таке рішення, суд не врахував, що з клопотанням до суду звернулась адміністрація колонії, а прокурор проти його задоволення не заперечував. Окрім того, суд залишив поза увагою дані про його позитивну характеристику. та належним чином не оцінив, що накладені на нього стягнення були перекриті заохоченнями.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги засудженого задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Таким чином, в силу зазначених вище вимог закону України про кримінальну відповідальність, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2010 року за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 115, 70 КК України до 11 років позбавлення волі. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10.06.2016 року, на підставі ч. 5 ст.72 КК України, засудженому зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 12.01.2010 року по 20.08.2010 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Жовтоводській виправній колонії №26.Станом на день розгляду клопотання, з урахуванням ч. 5 ст.72 КК України, невідбутий строк покарання засудженого становить 2 роки 06 місяців 24 дні.

Разом з цим, згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_7 під час перебування у Дніпропетровському слідчому ізоляторі з 26.01.2010 року характеризувався задовільно, мав два стягнення, заохочень не мав, працевлаштований не був.
З 12.09.2010 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26 та за період відбування покарання в зазначеній установі характеризується добре. Так, засуджений має два стягнення: 20.04.2012 року - 15 діб ДІЗО вилучено саморобні гральні карти, яке погашено за сплином часу; 09.05.2016 року - 10 діб ДІЗО за перешкоджання обшуку, яке знято заохоченням від 01.09.2016 року. Окрім того, ОСОБА_7 має шість заохочень: 19.04.2014 року - подяка за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці; 25.09.2015 року - подяка за сумлінне ставлення до робіт з благоустрою установи; 01.09.2016 року - подяка за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та до робіт з благоустрою установи, якою знято раніше накладене стягнення за 09.05.2016 року; 18.02.2017 року - подяка за сумлінне ставлення до праці на виробництві установи; 22.05.2017 року - подяка за підсумками роботи у 1-му кварталі 2017 року; 04.08.2017 року - подяка за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці. На виробництві установи не працевлаштований, але приймає активну участь у роботах з благоустрою установи. Додаткового нагляду з боку адміністрації установи не потребує.
Надаючи оцінку вказаним даним, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що такі обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

На переконання колегії суддів, наявність зазначених обставин не дає підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Разом з тим, колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України вважається особливо тяжким злочином, тому наявність шести заохочень та двох погашених стягнень, не є доказом того, що засуджений довів своє виправлення. При цьому, ті обставини, що ОСОБА_7 приймає активну участь у роботах з благоустрою установи, хоча і є такими, що характеризують позитивно його особу в цілому, однак, на переконання колегії суддів, також на виправлення останнього не вказують та слугувати підставою для його умовно-дострокового звільнення, поряд з іншими встановленими судом даними, не можуть.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про неврахування судом позиції прокурора, а також обставини ініціювання клопотання адміністрацією установи виконання покарань, на переконання колегії суддів, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в силу вимог ст. 81 КК України на наявність існування підстав для прийняття рішення про умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання не вказують.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування з викладених в апеляційних скаргах мотивів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 рокувідносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: