АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1011/18 Справа № 206/1648/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000185 від 17 січня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року відмовлено у затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної 26 березня 2018 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 30000185, закрито судове провадження у кримінальному провадженні на підставі угоди та повернено обвинувальний акт у кримінальному провадженні прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 .
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України, невідповідність угоди про визнання винуватості обвинувальному акту у кримінальному провадженні та невідповідність самого обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Висновок про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України суд мотивував порушенням вимог ст. 291 КПК України, а саме відсутністю повних анкетних даних потерпілого, інформації про місце затвердження обвинувального акту та інформації про час вчинення кримінального правопорушення. Разом із цим, суд вважав долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування таким, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки він не містить даних про номер та найменування процесуальних дій та час їх вчинення, відомостей про прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення, а також об`єктивних даних щодо особи, відносно якої складено обвинувальний акт, та кримінального правопорушення, у вчинення якого вона обвинувачується.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акта скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на те, що висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону не відповідають дійсності.
Так, посилання суду на відсутність даних про потерпілого, а також інформації про місце затвердження обвинувального акта є необґрунтованими, оскільки вчиненим ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням будь-якій особі не спричинено збитків, а наявний у провадженні обвинувальний акт містить дані про дату та місце його затвердження, а також місце його складання та розташування органу досудового розслідування. Поряд із цим, висновки суду щодо відсутності дати та часу вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення також суперечать обставинам, зазначеним у акті.
Окрім того, на переконання прокурора, суд повернув йому обвинувальний акт безпідставно, оскільки в разі відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості суд повинен був призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку. Прокурор зазначає, що направлений до суду обвинувальний акт разом з угодою свідчить про закінчення досудового розслідування та вказує на відсутність потреби в проведенні додаткових процесуальних дій.
Що стосується посилань суду на невідповідність Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України, то останні, на думку прокурора, є також необґрунтованими, оскільки такі порушення не є істотними в силу вимог ст. 291 КПК України, оскільки не впливають на суть обвинувачення та не перешкоджають призначенню справи до розгляду. З позиції прокурора, суд фактично вдався до оцінки змісту відображених у Реєстрі процесуальних дій та прийнятих рішень, чим вийшов за межі своїх повноважень, визначених ст. 314 КПК України.
Серед іншого, прокурор вказує на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки містить хибні дані про номер кримінального провадження, а з його змісту неможливо встановити місце його постановлення. При цьому, таке рішення проголошувалось за відсутності захисника, що позбавляє обвинуваченого належним чином реалізувати своє право на захист у разі незгоди з ним.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора також підтримали, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що суд першої інстанції відмовив у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернув обвинувальний акт прокурору у кримінальному провадженні.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор оскаржує зазначене рішення лише в частині повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення обвинувального акта, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість останніх.

Згідно з п. 3 ч. ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт.

В силу зазначених вимог, обвинувальний акт повинен містити, зокрема, анкетні відомості потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, дату та місце його складання та затвердження.

Матеріалами провадження встановлено, що обвинувальний акт, що надійшов до суду зазначеним вимогам відповідає, а тому доводи прокурора заслуговують на увагу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та обвинувальний акт містить відомості про відсутність потерпілих.
З огляду на викладене, посилання суду на відсутність в обвинувальну акті даних про потерпілого колегія суддів розцінює як необґрунтовані.

Поряд із цим, з обставинами відсутності в обвинувальному акті даних про час вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів також погодитись не може.

Як вбачається з обвинувального акта, останній містить відомості про період вчинення кримінального правопорушення, а також дані про те, що більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим.

За таких обставин, колегія суддів вважає передчасними висновки суду щодо необхідності повернення обвинувального акта з цих підстав. На переконання колегії суддів, зазначені обставини підлягають встановленню та доказуванню на стадії судового розгляду.

Поряд із цим, доводи прокурора про необґрунтованість повернення акта з підстав відсутності у ньому даних про місце його затвердження, колегія суддів також вважає такими, що заслуговують на увагу. З обвинувального акта вбачається, що його затверджено прокурором у кримінальному провадженні за місцем знаходження Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3.

Щодо посилань суду на невідповідність даних Реєстру матеріалів досудового розслідування, то останні, на переконання колегії суддів, є такими, що в силу вимог ст. 291 КПК України слугувати підставою для повернення обвинувального акта не можуть, оскільки вказаною нормою кримінального процесуального закону вимог щодо нього не встановлено. Окрім того, судом не зазначено, яким чином зазначені суперечності перешкоджають призначенню справи до розгляду.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на порушення вимог ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, є необґрунтованими. Інших підстав для його повернення прокурору в ухвалі зазначено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року,- задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 рокув частині повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000185 від 17 січня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: