Провадження № 1-в/127/780/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2018 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000.

З клопотання засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній засуджений вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93 ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На його думку строк його покарання має бути переглянутий у зв`язку з тим, що покарання, яке не має обмеження у часі порушують положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України.

Дане клопотання ґрунтується на конкретних рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі, від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», по якому суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до пожиттєвого тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст. 3 Конвенції, оскільки держава - відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення осіб. Український порядок помилування, так само не вимагає мотивувати рішення про відмову у помилуванні та не вказує, що конкретно має зробити ОСОБА_4 чи будь-хто інший із засуджених до довічного позбавлення волі для того, щоб його помилували.

Засуджений ОСОБА_4 просить від суду врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України та звільнити ОСОБА_4 умовно-достроково, оскільки він зробив прогрес у напрямку виправлення, зникли підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, оскільки у його особі створено готовність до самокерованої право слухняної поведінки, що підтверджується грамотами та відповідними заохоченнями.

В ході судового розгляду засуджений ОСОБА_4 , просив суд задовольнити його клопотання або в порядку ч. 5 ст. 80 КК України вирішити питання про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та просив задовольнити клопотання, оскільки при застосуванні умовно-дострокового звільнення необхідно керуватись не лише національним законодавством, а і врахувати практику ЄСПЛ, яка є частиною національного законодавства України.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає умовно-дострокове звільнення до осіб засуджених до довічного позбавлення волі, заміна цього покарання може бути відповідно до вимог ст. 87 КК України, посилання засудженого на ч. 5 ст. 80 КК України не ґрунтується на вимогах КК України.

Суд вислухавши думку засудженого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_4 приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час ОСОБА_4 , утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в УВП № 1 у Вінницькій області.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93 ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного суду України від 12.12.2000 за п.п. «а», «г», «і» ст. 69, ст. 93, ч. 1, 229-6, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, засуджений може бути звільнений умовно-достроково від відбування призначеного покарання після фактичного відбування певного строку покарання та за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

Кримінальним кодексом України, а саме ст. 51 КК України визначено два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначених положень, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачене ст. 81 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, тобто строкове покарання.

Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Крім того, зі змісту ч. 7 ст. 151 КВК України слідує, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання засудженого ОСОБА_4 на ч. 5 ст. 80 КК України як підставу для звільнення його від відбування покарання або заміну на позбавлення волі, суд не приймає до уваги, оскільки вказана стаття застосовуються до осіб відносно яких з дня набрання чинності обвинувальний вирок не було виконано. З матеріалів особової справи вбачається, що вирок Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 відносно ОСОБА_4 набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ними чинності, а тому підстав для застосування ч. 5 ст. 80 КК України відносно ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що у клопотанні засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, ст. 80 КК України, ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: