Справа № 148/381/17
Провадження №11-кп/772/105/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000011, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 04.01.2017, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.09.2017, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого невійськовозобов`язаного, проживаючого до затримання за місцем народження по АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.03.2015 року за ч. ч. 1, 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, направленого для відбування покарання після скасування звільнення від покарання з випробуванням на підставі ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.05.2016 року,
визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року) зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.01.2017 року по 21.06.2017 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати, пов`язані з залученням експерта, в сумі 2111, 44 (дві тисячі сто одинадцять гривень сорок чотири копійки).
Вирішено питання речових доказів.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 04.01.2017 року о 01.00 год., перебуваючи в с. Юрківка Тульчинського району Вінницької області, діючи з метою відкритого заволодіння чужим майном, він прийшов на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , де, пошкодивши вхідні двері, проник в середину будинку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , помітивши в коридорі будинку сокиру, взяв її до рук та пройшов у житлову кімнату, в якій знаходилась ОСОБА_10 . Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном ОСОБА_8 , тримаючи в руках сокиру, почав висловлювати погрози її застосуванням. ОСОБА_10 сприймаючи вказані погрози реально та усвідомлюючи те, що якщо вона протидіятиме ОСОБА_8 , ця погроза буде реалізована, покинула приміщення власного будинку та втекла до сусідів. В той час ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні житлової кімнати підійшов до столу та, діючи умисно, з корисливих спонукань, заволодів належним ОСОБА_10 майном: ноутбуком марки «Asus X55A» вартістю 1142,04 грн., USB комп`ютерною мишею марки «Keywin» вартістю250 грн., навушниками марки «Monster MD-91» вартістю 100 грн., які в подальшому виніс з будинку, розпорядившись на власний розсуд та спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на суму 1492,04 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.09.2017 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.03.2015 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, оскільки обвинувачений винив злочин в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, крім того обвинувачений раніше судимий на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просить її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора вважаючи вирок суду законним і обгрунтованим.
Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, письмово повідомила суд про небажання приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. При цьому висловила свою позицію про справедливість вироку суду першої інстанції, оскільки обвинуваченим стосовно неї розбій не вчинявся.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.162 та ч.2 ст.185 КК України, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду.
Так, з наданих суду першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він 03 січня 2017 року разом зі своєю дівчиною ОСОБА_11 та знайомим ОСОБА_12 біля 19.00 години прийшли додому до останнього в АДРЕСА_2 , де ОСОБА_13 проживав разом з бабусею ОСОБА_10 . Через годину, протягом якої вони вживали спиртні напої, господарка будинку прогнала їх, оскільки вони заважали їй відпочивати. Після цього вони пішли в напрямку магазину «Баня» з метою придбання цигарок та по дорозі до них приєднався ОСОБА_14 . Невдовзі між ним та ОСОБА_15 розпочався конфлікт, в ході якого останній наносив йому удари кулаком в обличчя та ногами по тулубу. Внаслідок побиття він впав на землю та втратив свідомість. ОСОБА_16 намагалась привести його до свідомості, поливаючи водою. Коли він прийшов до свідомості, нікого з його супутників біля нього не було. В пошуках ОСОБА_17 та ОСОБА_18 він пішов додому до ОСОБА_19 , проте мати останнього повідомила, що їх немає. Вважаючи що його дівчина разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_12 пішли до будинку останнього, він також пройшов до будинку ОСОБА_17 та відчинивши вхідні двері, пройшов всередину будинку. Метою приходу було з`ясування причин його побиття ОСОБА_21 , а також хотів забрати з собою свою дівчину ОСОБА_18 . Проходячи по темному приміщенні, він відчув, що за щось зачепився та піднявши предмет усвідомив, що це сокира, яку підняв та тримав в руці. Після цього ОСОБА_22 ввімкнула світло, та на її запитання, для чого прийшов, він спитав в останньої, де ОСОБА_13 . При цьому ніяких погроз чи вимагання коштів чи майна не висловлював. Відразу після цього ОСОБА_10 залишила будинок, а він в свою чергу не перешкоджав цьому та не наближався до неї. Залишившись один в будинку, він з метою помсти ОСОБА_23 , викрав ноутбук з навушниками та мишкою, який лежав на столі. Наступного дня хотів повернути викрадене, однак був затриманий працівниками поліції.
З наданих суду показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що 03.01.2017 року ввечері до неї додому дійсно приходили ОСОБА_8 . ОСОБА_24 разом з її онуком ОСОБА_12 , яких вона вигнала з будинку через вживання спиртних напоїв. Через деякий час вона почула шурхіт в будинку, та включивши світло побачила обвинуваченого з сокирою в руках. Від несподіванки в нього випав з рук телефон, який ОСОБА_8 почав збирати. На її запитання, що він тут робить, обвинувачений запитав, де її онук ОСОБА_13 . До неї обвинувачений не наближався, нічого не вимагав та не погрожував. Вона залишила будинок та пішла до сусідів. При цьому обвинувачений їй не перешкоджав та не переслідував.
З показань свідка ОСОБА_25 вбачається, що 03.01.2017 року в післяобідній час він зустрівся з обвинуваченим, разом з яким та ОСОБА_26 прийшли до його бабусі додому. Після того, як ОСОБА_27 їх вигнала, вони направилися до магазину. Біля 23.00 години ОСОБА_8 прийшов до вівсяного ОСОБА_28 і запитав про нього, однак мати ОСОБА_29 повідомила, що його вдома немає. Інна також не хотіла, щоб ОСОБА_30 знав, що він разом з нею у Вівсяного, тому вони до нього і не вийшли. Чому його ОСОБА_30 розшукував, йому не відомо.
Свідок ОСОБА_31 підтвердила показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_25 в частині обставин, що до них додому приходив ОСОБА_8 в пошукках ОСОБА_32 , та якому вона повідомила неправдиву інформацію про його відсутність в неї вдома.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що після нового року, 03.01.2017 вона разом з зі своїм хлопцем ОСОБА_8 приїхали в с. Юрківку після обіду. Також були вдома у ОСОБА_33 , де він проживає з бабусею ОСОБА_34 , там вживали спритні напої. Звідти всі втрьох пішли до магазину «Баня» близько 22-23 год. По дорозі до них приєднався ОСОБА_14 . Ян по дорозі почав про щось сперичатись з Резуном та першим почав наносити удари обвинуваченому. Він кілька разів вдарив його кулаком в обличчя від чого ОСОБА_30 впав та втратив свідомість. Вона почала відтирати його снігом. Після цього вони залишили обвинуваченого біля магазину та пішли до ОСОБА_19 . Мати останнього дозволила їм погрітися в будинку. Резун приходив до ОСОБА_19 шукав її та ОСОБА_35 , однак останній попросив матір ОСОБА_36 , щоб вона повідомила, що їх немає.
Такі ж показання надав свідок ОСОБА_37 .
При цьому суд зазначає, що ч.3 ст.187 КК україни передбюачено відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, поєднане з проникненням в житло.
При цьому винна особа повинна діяти з прямим умисном, направленим на протиправне заволодіння майном потерпілого.
Однак судом першой інстанції з показань обвинуваченого ОСОБА_8 а також потерпілої ОСОБА_10 та свідків встановлено, що обвинувачний пройшов в удинок потерпілої не з метою аволодіння майном, а пошуку особи, яка нанесла йому тілесні ушкодження, з заволодіння майном відбулось у таємний спосіб, оскільки потерпілої ОСОБА_10 не було вдома.
Таким чином судом першої інстанції встановлені дійсні обставини, які дали підстави кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України як умисного незаконного проникнення в житло та за ч.2 ст185 КК України як таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
Також відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості.
Посилання прокурора про те, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання - суд вважає безпідставним, оскільки дані обставини були враховані судом першої інстанції під час винесення вироку.
Як зазначено у вироку, при призначенні покарання суд врахував визнання вини, відшкодування шкоди потерпілому, проте обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. З урахуванням таких даних про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання за ч.1 ст. 162 та ч. 2 ст. 185 КК України в межах санкції частини статті відповідає вимогам ст.65 КК України. Також суд належним чином мотивував необхідність призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Судом під час розгляду провадження зазначені вимоги закону дотримані, а ухвалений вирок є законним в частині доведення вини особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.09.2017 у кримінальному провадженні №0000011, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 04.01.2017 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: