АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000426 від 16 жовтня 2016 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- 21.05.2004 р. Садгірським райсудом м. Чернівці за ст.185 ч.1, 75 КК до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік.;

- 16.01.2006 р. Першотравневим райсудом м. Чернівці за ст. 185 ч.3 КК до 3 років позpбавлення волі; 04.09.2008 року Ухвалою Коломийського райсуду Івано-Франківської області замінена міра покарання на підставі ст. 82 КК на 1 рік виправних робіт;

- 12.12.2012 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ст.ст. 15, ч.3, 185 ч.2, 70 КК України до двох років позбавлення волі; Ухвалою

ЄУНСС №716/548/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-кп/794/224/18 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України

Апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2013 року міра покарання змінена до 1 року 6 місяців; Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.05.2014 року звільнено від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про Амністію у 2014 році»;

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2018 року обвинуваченим ОСОБА_6 та в його інтересах захисником ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 подано апеляційні скарги.

Згідно вироку суду І інстанції ОСОБА_6 обвинувачено:

-за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Взято ОСОБА_6 під варту із зали суду. Строк відбування покарання обчислено з 18 квітня 2018 року.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1583,28 грн. витрат на проведення судово-авто-технічних експертиз.

В своїй апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити обраний йому запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд ураховуючи на те, що він жодного разу не порушував виклику до слідчого та до суду. Крім того просить врахувати, що він одружений чоловік, на його утриманні дружина та двоє неповнолітніх дітей, а також сестра дружини, яка є інвалідом дитинства (хвороба Дауна), яким потрібна його допомога, як фізична так і матеріальна. Не погоджується із висновком суду про те, що в його діях відсутні обставини, які б пом`якшували його покарання. У зв`язку з чим, вважає, що в суду були всі підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні йому покарання.

В доповненні до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що з вироком суду І-ї інстанції не згідний. Звертає увагу, що істотні порушення процесуального закону під час досудового розслідування і судового розгляду та неповнота судового розгляду призвели до невідповідності висновків суду І-ї інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, поспішного та неправильного застосування судом закону України про його кримінальну відповідальність. Вважає, що висновку суду ґрунтуються на припущеннях, на недопустимих доказах, які не могли бути використані при ухваленні судового рішення.

Вказує, що суд оцінюючи його дії з точки зору дотримання ПДР України, у вироку нічого не вказав за протиправні дії водія зустрічного транспорту, який виїхав на його смугу руху, засліпив його та створив аварійну ситуацію.

Вважає, що суд не взяв до уваги і той факт, що схема ДТП, тобто вихідні дані подані слідчим в автотехнічну експертизу Чернівецької області є невірними.

Стверджує, що стороною обвинувачення його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК в суді не доведена. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а тому просить скасувати вирок районного суду, направити матеріали кримінального провадження на додаткове (нове) розслідування або призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції та звільнити його з-під варти.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду першої інстанції.

Вважає що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, які не могли бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не міг посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд не взяв до уваги показання обвинуваченого і єдиного очевидця ДТП, свідка ОСОБА_11 , згідно яких причина виїзду автомобіля «Ягуар» за межі проїзної частини дороги протиправні дії водія зустрічного транспорту, що могло істотно вплинути на висновки суду. Суд не надав належну оцінку діям обвинуваченого, який виключно через дії водія зустрічного автомобіля міг перебувати в аварійній ситуації. Уникаючи лобового зіткнення із зустрічним транспортним засобом, водій ОСОБА_6 вимушений був змінити напрямок руху, що і стало причиною виїзду керованого ним автомобіля «Ягуар» за межі проїзної частини дороги, його перекиданням, що призвело до смерті пасажира ОСОБА_12 ..

Вказує, що будь-які висновки експерта ґрунтуються на наданих йому слідчим вихідних даних. Вихідні дані повинні відповідати обставинам ДТП. Правильність висновків експерта залежить від достовірності вихідних даних. Суд першої інстанції не дав належну оцінку висновкам експерта ОСОБА_13 , безпідставно послався на них, як на доказ вини обвинуваченого. Оскільки висновки експерта ОСОБА_13 ґрунтуються на вихідних даних, які отримані в ході досудового слідства з порушенням порядку, встановленого КПК України, то вважає, що цей висновок є недопустимим доказом.

Просить скасувати вирок районного суду, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення та звільнити з під варти.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі, вважає вирок районного суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги обтяжуючу обставину при призначенні покарання обвинуваченому, а саме вчинення ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Також вважає, що підсудний зовсім не розкаявся, своїми показами навпаки перешкоджав слідству та суду, не відшкодував матері потерпілого завданої моральної та матеріальної шкоди. У зв`язку з чим, просить призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.

Прокурор в своєму запереченні на апеляційні скарги сторони захисту, вказує на їх необґрунтованість та неналежність, просить вирок суду першої інстанції

залишити без змін, а скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 16.10.2016 року приблизно о 01 год. 00 хв. керуючи транспортним засобом марки «JAGUAR Х TYPE», який перебуває на болгарській реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 СФ, в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухаючись по автодорозі Т-2602 сполученням «Заставна Чернівці» на ділянці автодороги, яка знаходиться в територіальних межах с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області, не врахував дорожню обстановку, проявив самовпевненість в своїх діях, не вибравши безпечної швидкості руху не переконавшись, що це буде безпечним, здійснив виїзд за межі проїзної частини в результаті чого втратив контроль над керуванням транспортного засобу марки «JAGUAR Х TYPE» внаслідок чого відбулось перекидання автомобіля, в ході якого пасажир транспортного засобу ОСОБА_12 загинув на місці.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «JAGUAR Х TYPE», ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синець по всій лобній ділянці з переходом на волосисту частину голови; у правій параорбітальній ділянці; на верхній повіці зліва; на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній повіці зліва; на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині. Садна: на передній поверхні правого плеча у верхній третині, в кількості 3-ох; по внутрішній поверхні правого плеча у нижній третині; по передній поверхні правого передпліччя у нижній третині; по передній поверхні правого передпліччя у нижній третині у кількості 5-ти; в ділянці правого зап`ястка по задній поверхні у кількості 10-ти; на долонній поверхні правої китиці в проекції 1-го пальця у кількості 2-х; на передній поверхні правого колінного згину; у верхній третині колінного згину; у верхній третині лівої гомілки попередній поверхні. Рана: у тім`яній ділянці зліва, в ділянці зовнішнього кута лівого ока; в ділянці правого ліктьового згину; на правому ліктьовому згині по горизонтальній поверхні; на верхній повіці справа; на нижній повіці справа у кількості 3-х представнені 3-ма вертикально розташованими лініями; в ділянці правого колінного згину, по горизонтальній поверхні. Розрив: діафрагмальної поверхні селезінки більше зліва; правої долі печінки. Перелом: правої плечової кістки в нижній третині; решітчастої кістки з переходом на праву очницю; грудини у 3-му міжребір`ї; крововилив з флуктуацією в м`які тканини голови з боку внутрішньої поверхні, що розташовані по всіх мозкових поверхнях, які відповідно до висновку експерта №642 від 09.11.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «небезпека для життя» в момент їх виникнення і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Дії водія транспортного засобу «JAGUAR Х TYPE» ОСОБА_6 в даній дорожньо-транспортній пригоді не відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме:

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

- п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

- п.12.6 (г) поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Внаслідок грубого порушення та невиконання водієм ОСОБА_6 пунктів 12.1, 12.2 та 12.6 (г) Правил дорожнього руху України настала дорожньо-транспортна пригода, порушення вищезазначених пунктів знаходяться в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та є її наслідками.

В судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково та надав свої пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили задовольнити їх, а апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, міркування представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання та залишенні апеляційних скарг сторони захисту ОСОБА_6 без задоволення, думку прокурора, який заперечував проти всіх апеляційних скарг та вважав, що вирок законний та обґрунтований, а тому не підлягає зміні чи скасуванню, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих скарг, з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону, суд І-ї інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що наведено у вироку.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав частково. До висновку про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, суд першої інстанції дійшов як на підставі показань самого обвинуваченого, так і допиту свідків та дослідженням доказів кримінального провадження.

Так, в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково та підтвердив покази надані в суді першої інстанції, зазначивши, що перевищив швидкість руху, в іншій частині вину не визнав, посилаючись на те, що діяв так для уникнення зіткнення із зустрічним авто.

Проте, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні І-ї інстанції та перевіреними апеляційною інстанцією матеріалами кримінального провадження, зокрема показами потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 відповідно до звукозапису судового засідання, а також письмовими доказами, які не містять суперечностей між показами учасників кримінального провадження та дослідженими письмовими доказами, які наявні в справі.

Зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 жовтня 2016 року, із план схемою ДТП та фотоілюстрацією до нього як невід`ємних додатків, зі змісту яких убачається, що 16 жовтня 2016 року у присутності понятих, проводився огляд місця події в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області на автодорозі сполучення Чернівці-Заставна; актом обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги Т-26-02 Чернівці Заставна; протоколом огляду предмету від 16 жовтня 2017 року, з відповідною фотоілюстрацією до даного протоколу, предметом огляду якого був транспортний засіб «JAGUAR Х TYPE»; висновком експерта №642 від 20.02.2017 року , відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено ряд тілесних ушкодження, які виникли незадовго до моменту настання смерті, одне вслід за іншим в короткий проміжок часу, з силою достатньою для їх виникнення, від дії тупих твердих предметів або ударів об такі, не виключено при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок ударяння об виступаючі частини салону автомобіля, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «небезпека для життя» в момент їх виникнення і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті, та рядом інших доказів досліджених в судом І-ї інстанції.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді даного кримінального провадження, оскільки захист ОСОБА_6 в повній мірі скористався своїми правами як на досудовому слідстві, так і в суді.

Таким чином, на переконання колегії суддів, висновки суду І інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, належним чином обґрунтовані та вмотивовані. Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Доводи захисника про те, що висновок автотехнічної експертизи є недопустимим доказом з тих підстав, що експерту для дослідження були надані неповні та неправильні вихідні дані є безпідставними.

За змістом ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

В даному провадженні проведення огляду місця події відразу ж після дорожньо-транспортної пригоди є невідкладним випадком, а протокол огляду і схема до нього були складені слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, за участю двох понятих та ОСОБА_6 , які жодних зауважень до цих документів не мали. Підстав вважати, що протокол огляду, виходячи з положень п.1 ч.3 ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом у колегії суддів також немає.

В цьому ж аспекті слід зазначити, що за змістом положень ч.10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами. Водночас незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному процесуальному рішенні.

Крім цього, зауваження захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , про те, що слідчим не вірно зафіксовано вихідні дані у зазначеному кримінальному провадженні, а саме швидкість руху - де невірно чи помилково відображено відстані від краю проїжджої частини до коліс транспортного засобу повністю спростовуються тим, що для проведення авто технічної експертизи слідчим на адресу експерта разом із постановою про призначення експертизи скеровувались не тільки вихідні дані а й матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0000325 від 16.10.2016, із врахуванням яких у сукупності експертом і прийнято відповідний висновок.

Водночас, позиція сторони захисту також повністю спростовується показами допитаного у ході судового розгляду кримінального провадження експерта ОСОБА_13 та роз`ясненнями спеціаліста Чернівецького НДЕКЦ ОСОБА_20 , консультацією якого суд скористався у ході дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, відповідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2011 року пункт 58. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Між тим, сукупність доказів у провадженні, на переконання колегії суддів, не давала суду першої інстанції жодних підстав для незгоди з висновком експерта і залучення інших експертів для проведення додаткових досліджень, про які до того ж сторони не порушували питання перед судом.

Твердження захисту про те, що під час досудового розслідування і в суді не було надано оцінки діям водія, який їхав назустріч ОСОБА_6 , який також порушив ПДР України, є безпідставним, оскільки можливе порушення ним ПДР України в даному випадку, виходячи із тих фактичних даних, які на підставі досліджених доказів були встановлені судом першої інстанції, не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Долучений висновок автотехнічної експертизи стороною захисту разом із доповненням до апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, не міг бути врахований судом першої інстанції у вироку і не може бути прийнятий апеляційним судом і оцінений разом з іншими доказами, які були предметом розгляду та дослідження судом першої інстанції, оскільки в даній стадії кримінального процесу вказаний висновок експертного дослідження, який проведений згідно даних наданих адвокатом ОСОБА_7 09.06.2018 року після постановлення вироку, жодним чином не спростовує висновки суду, які ґрунтуються на оцінці сукупності всіх доказів в провадженні у взаємозв`язку між собою, в тому числі й показаннях потерпілої та свідків, які не мають істотних суперечностей в частині механізму цієї дорожньо-транспортної пригоди, а також узгоджуються з експертним висновком., який був досліджений в суді 1-ї інстанції.

Посилання захисника на неповноту судового розгляду носять загальний характер, є неконкретними і безпідставними. Колегією суддів не встановлено обставин, які б позбавили можливості сторону захисту під час судового розгляду реалізувати свої права у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, до того ж всі клопотання сторони захисту в суді були вирішенні з дотриманням вимог процесуального закону.

Таким чином, повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини у кримінальному провадженні, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме пунктів 12.1, 12.2 та 12.6 (г) ПДР України, порушення вищезазначених пунктів знаходяться в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та є її наслідками, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_12 .. Ст.286 Кримінального кодексу України є бланкетною і застосовується з огляду на порушення Правил Дорожнього Руху України.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій ОСОБА_6 погоджується і колегія суддів, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого щодо відсутності в діях останнього складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, не заслуговує на увагу.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Коробов проти України» зазначив, що стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом», що у даному кримінальному провадженні прокурором стосовно ОСОБА_6 і здійснено.

Що стосується міри покарання, то згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, в результаті якого настали тяжкі наслідки, а саме смерть особи молодого віку - ОСОБА_12 ..

Обставинами, що пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до ст.66 КК України, обґрунтовано не визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, адже щирим, каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Дані про таку оцінку обвинуваченим своїх дій у матеріалах провадження відсутні.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції також встановлено не було.

Твердження представника потерпілої щодо неврахування судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та не доведеними матеріалами кримінального провадження.

Із ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У матеріалах кримінального провадження наявний доказ, тобто висновок експерта №1478, згідно якого при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_6 етиловий спирт не виявлений.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої щодо неналежного проведення медичного огляду та недотримання відповідного порядку, не можуть сприйматися як доказ наявності у обвинуваченого стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, оскільки допитані в судовому засіданні свідки, які безпосередньо були на місці ДТП, з цього приводу, суду не повідомили, що останній перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Доказів, які б доводили перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП матеріали кримінального провадження не містять, тому підстав для визнання експертного дослідження на стан сп`яніння неналежним доказом у суду немає.

При призначенні покарання ОСОБА_6 районний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, часткове визнання вини, що раніше він судимий та вчинив дане кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Більше того, твердження ОСОБА_6 про його бажання нібито відшкодувати завдані збитки чи усунути заподіяну шкоду висловлювались ним виключно в усній формі і будь-яких активних дій щодо їх реалізації останній з моменту ДТП і до цього часу не вчинив.

З огляду на вище викладене, під час судового розгляду не було встановлено кількох обставин, що пом`якшили б та істотно знижували ступіть тяжкості вчиненого злочину. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження повністю доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а покарання призначене в межах санкції цієї статті та відповідає тяжкості скоєного.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі, допущено не було.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення. Таких порушень колегією суддів встановлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 375, 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3