АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/469/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 24 лютого 2017 року близько 18 год. 50 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, зайшов до першого під`їзду вказаного житлового будинку, проник до квартири АДРЕСА_3 , з якої намагався викрасти майно, а саме шубу, набір викруток, пилосос, два ноутбуки, планшет, сумку для ноутбука, мобільний телефон із зарядним пристроєм та гарнітурою, золоті та срібні вироби, грошові кошти, на загальну суму 88 550,08 грн., однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив його з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на суворість призначеного судом покарання, просить його пом`якшити, врахувавши при цьому визнання вини та щире каяття, наявність малолітньої дитини, відшкодування збитків, позитивну характеристику, наявність тяжких захворювань, наявність постійного місця роботи та проживання, думку потерпілого, відсутність обтяжуючих обставин. Крім того, просить зарахувати йому в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення не по 20 червня 2017 року, а по день вступу вироку в законну силу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, із проникненням у житло, є правильною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним. Зокрема, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував його щире каяття та відшкодування завданої шкоди. Інших доводів для пом`якшення покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено. Крім того, при постановленні вироку, суд 1-ї інстанції врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність вагітної дружини на утриманні та стан його здоров`я.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке є мінімальним, передбаченим санкцією ч.3 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 71 КК України визначив остаточне покарання у виді 3 років 7 днів позбавлення волі, з яким колегія суддів погоджується, як з необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження обвинуваченого про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч.5 ст.72 КК України та неправильне зарахування ОСОБА_6 в строк покарання терміну його попереднього ув`язнення є безпідставним.

Так, ст. 5 КК України встановлює зворотну дію у часі законів про кримінальну відповідальність, які скасовують злочинність діяння, пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи. Цією ж статтею передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної сили.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року змінено ч.5 ст.72 КК України та встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Вказаний закон не скасовував злочинність діяння та не пом`якшував відповідальність, однак покращував становище осіб, до яких застосовувалось попереднє ув`язнення. Предметом його регулювання стало питання зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання. Відповідно до принципу зворотної дії, цей Закон застосовувався не лише до кримінальних правовідносин, які виникали з приводу зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання після набрання ним законної сили, але й до відповідних правовідносин, які мали місце до набрання ним законної сили.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання та зарахування строку попереднього ув`язнення" від 18.05.2017 року встановлено, що зарахування судом попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі здійснюється з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, а тому після набрання ним законної сили 21.06.2017 року, цей Закон ліквідував правові підстави, встановлені попереднім Законом, для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за співвідношенням - один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Застосування закону, що втратив чинність, до правовідносин, що виникли після втрати ним чинності, є неприпустимим, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, та із співвідношення - один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, зарахував в строк покарання обвинуваченому строк попереднього його ув`язнення з 24 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року, тобто до часу втрати чинності цим Законом.

Таким чином, підстав для пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання, колегія суддів не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4