Справа № 466/3308/18
У Х В А Л А

19 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.15-ч.2 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувають матеріали кримінального провадження № 0001059 від 21.03.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на два місяця, оскільки вважає, що ризики з моменту обрання йому такого виду запобіжного заходу не змінились, обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, чинити на них тиск, переховуватись від суду тощо.

Заслухавши думку прокурора в підтримку даного клопотання, думку обвинувачено, захисника, яка категорично заперечила проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки такий має постійне місце проживання, наміру приховувати від суду та впливати на потерпілих та свідків у нього не має, суд приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки ризики з моменту обрання запобіжного заходу не змінилися, свідки по кримінальному провадженні не допитані.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначено у п. 219 рішення Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Враховуючи обставини справи, те, що до 21.10.2018 року закінчити судовий розгляд справи не видається за можливе, а з часу обрання запобіжного заходу ризики не зменшились, а саме вбачається, що обвинувачений раніше судимий, може незаконно впливати на потерпілих, які є неповнолітніми та свідків, переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, та такі обставини не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд вважає, що клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 177,183, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому за ч.2 ст.15-ч. 2 ст.186 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою строком на 60 днів до 20 грудня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Скерувати ухвалу для виконання.

Суддя ОСОБА_1