Справа № 752/7344/15-к
Провадження №: 1-кп/752/37/18
В И Р О К

Іменем України

18.06.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві кримінальне провадження № 0000740 відносно обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Ключів, Коломийського р-ну, Івано-Франківської області, громадянина України, українця, який не працює, не одружений, із середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимий,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ;
захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_3 21.01.2015 року, приблизно о 22:00 год., знаходячись в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розпивав алкогольні напої з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_9 у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, він умисно став наносити потерпілому множинні удари в голову, від чого останній впав на підлогу. Після чого обвинувачений ОСОБА_3 продовжив наносити потерпілому удари ногами по різним частинам тіла. Потім обвинувачений ОСОБА_3 виніс потерпілого з підвального приміщення та викинув до каналізаційного люку, який знаходився поблизу будинку АДРЕСА_2 , де останній помер. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 267 від 17.04.2015 року тілесні ушкодження отримані ОСОБА_9 відносяться до легкої та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а частина до тяжкого тілесного ушкодження, від яких потерпілий помер.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винним за ч. 2ст. 121 КК України, а саме у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, не визнав свою вину. Зазначив, що жодного відношення до інкримінованого йому злочину він не має. Потерпілого не знає та ніколи не був за адресою, де стався злочин. 21.01.2015 року перебував в районі станції метро «Лісова» до другої години ночі, після чого поїхав в бік с. Биківня. Чому його оговорюють свідки не знає. Під час досудового розслідування давав викривальні пояснення, оскільки працівники міліції чинили на нього тиск та били.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його вина доводиться наступними доказами:
-протоколом огляду місця події від 24.01.2015 року, в ході якого було оглянуто підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 та фототаблицею до нього, під час якого виявлено та вилучено 3 сліди папілярних узорів, змиви речовини бурого кольору, мобільний телефон, 5 наручних годинників, молоток, сокиру та блокнот
Том 1 а.п.7-26;
-протоколом огляду місця події від 24.01.2015 року, в ході якого був оглянутий каналізаційний колодязь розташований поблизу будинку № 130 по пр-ту. Червонозоряному у м. Києві, в якому було виявлено труп ОСОБА_9 .
Том 1 а.п.27-29;
-протоколом огляду трупа від 24.01.2015 року та фототаблицею до нього, в ході якого було оглянуто труп ОСОБА_9 , а також виявлено та вилучено жіночі колготи, зрізи нігтів, мікрочастки, змиви з рук і шапку
Том 1 а.п.30-45;
-висновком експерта № 267 від 26.01.2015 року, згідно якого ОСОБА_9 отримав численні тілесні ушкодження, які відносяться до легких, середньої тяжкості та тяжких, смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа, крововиливами під мозкові оболонки та набряком-набуханням головного мозку, у зв`язку з отриманим ним тілесними ушкодженнями за 40-60 хв. до настання смерті
Том 1 а.п. 48-53;
-актом судово-медичного дослідження №198 від 26.01.2015 року, згідно якого в крові та сечі трупа знайдено етиловий спирт в концентрації в крові 2,49 проміле, в сечі - 3,16 проміле

Том 1 а.п.57;

-протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 29.01.2015 року, в ході якого ОСОБА_10 впізнала труп невідомого чоловіка, який було виявлено за адресою: АДРЕСА_2 як ОСОБА_9 .

Том 1 а.п.74;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року, в ході якого свідок ОСОБА_7 розповіла та показала детальні спосіб та обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Том 1 а.п.103-106;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року та диском з відеозаписом до нього, в ході якого свідок ОСОБА_8 розповів та показав детальні спосіб та обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Том 1 а.п.130-134;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року та диском з відеозаписом до нього, в ході якого свідок ОСОБА_6 розповіла та показала детальні спосіб та обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Том 1 а.п.162-167;

На думку суду, обвинувачений, вказуючи на свою непричетність, до злочину намагається уникнути кримінальної відповідальності за фактично вчинені дії. ОСОБА_3 усвідомлює, що цей злочин є тяжким і, відповідно, передбачає суворе покарання.

Показання обвинуваченого спростовуються проаналізованими та перевіреними доказами, які вказані у вироку вище.

Так, в судовому засіданні обвинувачений стверджував, що в той час, коли відбулося нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які потягли смерть останнього, він перебував на іншому кінці м. Києва, а потім взагалі поїхав за межі столиці. Проте підтвердження цьому жодного не надав, не заявляв й клопотань про виклик свідків, які б могли підтвердити його алібі.

ОСОБА_3 та його захисником не надано доказів, які б спростовували причетність обвинуваченого до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ба більше не було жодної ініціативи щодо витребування будь-яких технічних даних мобільних операторів з прив?язкою до базових станцій використовуваного ОСОБА_11 мобільного телефону, що б могло свідчити на користь його позиції.

Відсутні й докази того, що даний злочин вчинила інша особа.

Згідно статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд вважає не допустимими докази і виключає із доказів протоколи допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , допитаних у слідчих суддів 04.02.2015 року (Том 1 а.п. 98, 124, 154). До вказаної думки суд надходить з огляду на те, що при даній процесуальній дії було порушено право обвинуваченого на захист. Так п. 1 ч. 1 ст. 225 КПК України передбачає, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 225 КПК України допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, про підозру ОСОБА_3 було повідомлено 03.02.2015 року, тобто і допит свідків 04.02.2015 року у слідчих суддів мав проводитися з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду, як це передбачає глава 28 КПК України, за участі сторони захисту. Даних вимог дотримано не було.

Суд також виключає з доказової бази протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2015 року з ОСОБА_3 ( Том 1 а.п.214-222).

Згідно ст.54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.

З матеріалів провадження вбачається (т. 1 а.п. 212-213), що ОСОБА_3 , написавши лише заяви, відмовився від послуг захисника в порушення вимог ст.54 КПК України, тому й слідчий експеримент, який був проведений без присутності захисника, не може прийматися до уваги судом як належний доказ.

Однак інших доказів, на думку суду, достатньо для визнання винним ОСОБА_3 у вчинення злочину, який йому інкримінується.
Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий,прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стійке внутрішнє переконання про винність ОСОБА_3 у вчинення злочину, який йому інкримінується, у суду викликає й акт психіатричної експертизи №123 від 17.02.2015 року ( Том 1 а.п.209-210), в описовій частині якого зазначено, як ОСОБА_3 повідомляв, що «…дійсно в той день знаходився в підвальному приміщенні з наглядно знайомими особами, де періодично проживав. Вживав спиртні напої, а саме випили одну літру вина на чотирьох чоловіків. Категорично заявляє, що п`яним не був. В цей час в приміщення зайшов потерпілий, який взяв його речі та винен певну суму грошей і на довготривалий період зник. В зв`язку з цим був злий на потерпілого, став наносити йому удари. Категорично заперечує побиття потерпілого іншими предметами, бив лише руками і ногами, вбивати зовсім не хотів. Не думав, що таке станеться…» Суд зважає на вимоги процесуального законодавства щодо заборони обґрунтування судового рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, проте бере до уваги вказані вище відомості, надані ОСОБА_3 під час досудового розслідування, оскільки вони не є показаннями в розумінні вимог КПК України.

Захисник в засіданні наполягав на тому, щоб суд не приймав до уваги показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які вони надавали під час проведення слідчих експериментів за їх участю. Вважає їх показаннями, які були здобуті з порушенням вимог КПК.
На думку суду така позиція захисника не кореспондується з вимогами закону та є хибною з огляду на таке.
Згідно ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань; до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник; про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Протоколи проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року (Том 1 а.п.103-106), проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року (Том 1 а.п.130-134), проведення слідчого експерименту від 03.02.2015 року (Том 1 а.п.162-167), в ході яких свідок ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_6 розповіли, показали детальні спосіб та обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , а сама слідча дія проведені з дотриманням вказаних вимог КПК. Законодавець не вимагає обов?язкової участі сторони захисту при вказаних слідчо-процесуальних діях, а отже слідчий на власний розсуд, згідно вказаних приписів КПК України, здійснює їх проведення, та залучає те коло учасників процесу, які йому необхідні для належного її проведення та фіксації.

Аналіз вищезазначених доказів в їх сукупності дають достатньо суду підстав для визнання ОСОБА_3 винним у вчинення злочину, який йому інкримінується. Докази, визнані судом недопустимим, мають невелику вагу та в цілому не можуть спростувати причетність ОСОБА_3 до вчинення злочину.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України класифікується як тяжкий, дані про особу ОСОБА_3 , який характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, суд звертає увагу, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №123 від 17.02.2015 року ( Том 1 а.п.209) у період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_3 , останній на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, необхідно залишити без змін, у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 02.02.2015 року до 20.06.2017 року та з розрахунку день за день після 20.06.2017 року, у зв`язку зі вступом в законну силу Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін тримання під вартою в ДУ Київському СІЗО.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 18.06.2018 року.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання період з 02.02.2015 року по 20.06.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання період з 21.06.2017 року по 17.06.2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: 3 (три) сліди папілярних узорів, змиви речовини бурого кольору, мобільний телефон «G3», 5(п`ять) наручних годинників(«Победа», «NY&C», «Xwei», «Aldo», «Patek Philippe»), молоток, сокиру та блокнот червоного кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві - знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1