АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/803/18 Справа № 179/2103/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представників потерпілого ОСОБА_8 ,

та його адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представника обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження №0000322 від 23.06.2017 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_13 , на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поливанівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, учня ПТУ № 2 м. Дніпро, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

У відповідності до ст. ст. 75, 104 КК України, звільнено неповнолітнього ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено неповнолітнього ОСОБА_10 а від відбування призначеного покарання.

Стягнуто з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 2 742 грн.54 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн.

Неповнолітнього ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він близько 23 години 00 хвилин, 21 червня 2017 року, на автодорозі сполученням Дніпро-Магдалинівка поблизу с. Поливанівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклої сварки з неповнолітнім ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому серію ударів почергово долонями та кулаками обох рук та один удар ліктем лівої руки в область обличчя. В результаті він спричинив неповнолітньому ОСОБА_7 тілесні ушкодження: у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритого перелому кісток носа зі зміщенням і викривленням носової перетинки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, на термін від 6 до 21 днів.

В апеляційній скарзі:

- прокурор, не погодившись з даним вироком суду, подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати, в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, у вигляді 120 годин громадських робіт та звільнити його від відбування покарання на підставі п. «а» ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім потрібно суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Однак, всупереч ст.98 КК України, судом на його думку, при винесенні вироку стосовно ОСОБА_10 , який є неповнолітнім, призначено покарання за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі, та звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з застосуванням ст.ст. 75,104 КК України. Вказане рішення на його думку є необґрунтованим, оскільки до неповнолітнього застосовано покарання у виді обмеження волі, та відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України, звільнення від відбування покарання може бути застосовано до неповнолітнього, у разі його засудження лише до арешту або позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила вирок скасувати та винести новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 120 годин громадських робіт, думку обвинуваченого та його представників, які заперечували проти повного задоволення апеляційної скарги прокурора,прохали апеляційну скаргу задовольнити лише частково, не скасовуючи вирок, а внести до нього зміни, думки потерпілого та його представників, які вирішення питання віднесли на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи оскаржуваної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини ОСОБА_10 у скоєному, за обставин викладених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 125КК України прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_10 , який є неповнолітнім, було призначено покарання за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі, та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, є слушними.

Так , згідно ст.. 125 ч.2 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.1 ст.98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, виходячи з положень ст. 98 КК України, до неповнолітніх не можуть застосовуватися: конфіскація майна, обмеження волі, довічне позбавлення волі, а щодо осіб, які на час постановлення вироку не досягли 16-річного віку, - також громадські і виправні роботи, арешт. Не можуть бути призначені неповнолітнім і такі специфічні покарання, як позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службові обмеження для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні. У тих випадках, коли вказані покарання передбачені санкцією статті Особливої частини КК, за якою засуджується неповнолітній, то вони не призначаються, а натомість суд обирає покарання з інших, які наведені в ст. 98 КК України.

З огляду на вищевикладене, з вказаних видів покарань, передбачених КК, до неповнолітніх можуть бути застосовані лише ті, які прямо вказані в ст. 98 КК України.

Перелік видів покарань, які можуть бути застосовані щодо неповнолітніх, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання щодо осіб, які вчинили злочин до досягнення повноліття, не застосуються, навіть якщо ці особи на час розгляду справи судом досягли повноліття.

Районний суд призначаючи покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, за місцем проживання характеризується позитивно, навчається у ПТУ № 2 у м.Дніпрі, за місцем навчання характеризується посередньо, проживає в повній сім`ї, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_10 і частково зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції визнав активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.
Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення щодо неповнолітнього.
Але районний суд, як зазначено вище необґрунтовано призначив неповнолітньому ОСОБА_10 покарання у вигляді обмеження волі, та звільнив його від відбування покарання на підставі ст.. ст.. 75,104 КК України.
Однак, судом першої інстанції, на вказане не було звернуто належної уваги та в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, неповнолітньому ОСОБА_10 було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Отже призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, - є неправильним.
Таким чином, колегія суддів наголошує, що відповідно до положень ст.104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.
Всупереч наведеного, судом застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні неповнолітнього ОСОБА_10 до обмеження волі, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.. 421 КПК України, обвинувальний вирок може бути скасований у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

Районний суд, як зазначено вище необґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання у вигляді обмеження волі, звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном..
Тому внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.. 421 КПК України, вирок суду в цій частині слід скасувати, та ухвалити новий вирок.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання ОСОБА_10 , колегія суддів враховує, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, скоєний злочин відноситься до невеликої тяжкості. Також колегія суддів враховує, що потерпілий його представники не наполягають на суворому покаранні обвинуваченого.

Разом з тим в якості обставини, що відповідно до ст. 67 КК України відноситься до категорії тяжких, колегія суддів визнає вчинення кримінального правопорушення щодо неповнолітнього.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено підстави та звільненя ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» , з яким колегія суддів також погоджується.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що згідно зі ст. 100 КК України, громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час, та обираючи ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт, враховує те, що він на момент вчинення злочину (21 червня 2017 року) досяг 16-річного віку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 120 годин громадських робіт та звільнити його від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, співмірним вчиненому ОСОБА_10 діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, та буде відповідати вимогам ст.. 50, 65 КК Уркаїни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , - задовольнити.
Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, щодо ОСОБА_10 , в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 вважати винним за ч.2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.
Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: