Справа № 1-кп/760/1723/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, яке внесене в ЄРДР за № 0005466 від 19.05.2018 року про застосування відносно особи , яка не досягла віку кримінальної відповідальності, а саме

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Києва, українця , громадянина України, освіта

неповна середня , навчається в спеціалізованій школі № 187 ,

зареєстрованого та проживаючого в

АДРЕСА_1 , не судимого ,-

примусових заходів виховного характеру за фактом вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-

з участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього - ОСОБА_6

неповнолітнього - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

законного представника

потерпілого - ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно особи ,яка не досягла віку кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного винного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.05.2018 приблизно о 20:30 год., неповнолітній ОСОБА_7 , який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, разом з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_8 , перебували на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день, час та у вказаному місці неповнолітній ОСОБА_7 побачив на плечах неповнолітнього ОСОБА_8 рюкзак та у нього виник злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, неповнолітній ОСОБА_7 , діючи відкрито, не зважаючи на присутність неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який усвідомлював відкритий характер викрадення його майна, та ігноруючи його зауваження, заволодів чужим майном, а саме: рюкзаком марки «RIP` N DIP», чорного кольору, з матеріалу брезенту, спереду посередині принт у вигляді кота білого кольору, вартість якого складає 400 гривень.

Після чого, неповнолітнійОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, з метою попередження опору з боку потерпілого, підійшов спереду до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та своєю головою наніс йому один удар в область лоба, чим спричинив останньому тілесні ушкодження.
В результаті протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_7 , неповнолітньому потерпілому, згідно з висновком КМБ СМЕ №1037/Е від 18.06.2018, були спричинені тілесні ушкодження, а саме:

- садно на фоні синця в ділянці правої брови, крововилив на склері правого ока.
В подальшому, неповнолітній ОСОБА_7 , тримаючи при собі викрадене майно, ігноруючи присутність власника, з місця скоєного кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 400 гривень.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 , своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинив суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

На час вчинення суспільно-небезпечного винного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 виповнилося 13 років, тому відповідно до ст. 22 КК України він не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітнього має здійснюватись в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим і психологічним особливостям.

Під час досудового розслідування, на виконання вимог ст. 485 КПК України з`ясовано, що неповнолітній ОСОБА_7 , який не досяг віку кримінальної відповідальності будь-яким психічним захворюванням не страждає, на період кримінального правопорушення, міг усвідомлювати обставини справи кримінального правопорушення та надавати по них відповідні свідчення відносно свого віку.

Даних про розумову відсталість ,психічне захворювання чи затримки психічного розвитку не встановлено.

ОСОБА_7 виховується з бабусею, на момент вчинення діяння навчався у 7-му класі спеціалізованої школи № 187 з поглибленим вивченням української та англійської мов м. Києва,де характеризується добре.

Згідно зі ст. 498 КПК України до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, застосовуються примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 97 КК України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовуються примусові заходи виховного характеру, перелік яких встановлено частиною 2 статті 105 зазначеного кодексу.

Із змісту ч. 2 ст. 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Перелік таких захворювань визначений Інструкцією про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України № 137/131 від 5 травня 1997 року, яка враховується при вирішенні питання про можливість утримання неповнолітнього у спеціальній навчально-виховній установі для дітей та підлітків.

Разом з цим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що до неповнолітнього ОСОБА_7 можливо застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки.

Так, згідно акту обстеження житлово - побутових умов, в родині створені належні умови.

Крім того , бабуся неповнолітнього ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7 дали згоду щодо застосування до неповнолітнього вказаних примусових заходів виховного характеру.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 повністю визнав свою участь у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 із застосуванням до останнього насильства , у вчиненому розкаявся.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування до нього примусових заходів виховного характеру .

Суд, вислухав прокурора , неповнолітнього ОСОБА_7 та його законного представника , потерпілого та представника потерпілого ,захисника та вивчивши характеризуючі його особу матеріали , приходить до наступного.

Відповідно до ст. 497 КПК України під час судового розгляду суд за наявності підстав, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру ,передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, суд враховує ,що ОСОБА_7 не досяг віку на момент вчинення злочину, з якого настає кримінальна відповідальність , проживає з бабусею ,яка запевнила суд про можливість здійснення за неповнолітнім належного контролю і виховання , а також враховуючи його відношення до вчиненого , вважає , що до нього повинні бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля строком на 1 рік ,із забороною перебування за межами своєї домівки в період з 21.00 до 07.00 наступної доби , забороною відвідувати місця,де реалізуються алкогольні напої та тютюнові вироби , та не змінювати місце проживання чи навчання без згоди органу , який здійснює за ним нагляд.

Керуючись ст.105 КК України , ст. 484, 485, 497,499 КПК України,-

Ухвалив :

Задовольнити клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_3 .

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 який вчинив суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, примусових заходів виховного характеру у вигляді: обмеження дозвілля строком на 1 рік, зокрема заборонити перебувати за межами своєї домівки, а саме: АДРЕСА_1 з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби; заборонити відвідувати місця, де реалізовуються алкогольні напої та тютюнові вироби, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через районний суд протягом 30 днів з дня її оголошення.

Копії ухвали вручити негайно учасникам судового розгляду.

СУДДЯ: