АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/305/18 Справа № 702/925/17 Категорія: ч.1 ст.119 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні ОСОБА_11 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коритня Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу, домашній арешт, засудженому ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 6 серпня 2017 року, близько 20 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в домоволодінні по АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклої сварки, під час обопільної бійки, намагаючись відштовхнути ОСОБА_12 , не маючи наміру на заподіяння смерті, необережно наніс один удар кулаком правої руки в область голови останнього, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Згідно п.1, п.2 підсумків Висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №319 від 18.09.2017 року закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_12 утворилась від травматичної (-их) дії (-й) тупого твердого предмету (-ів), має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя (згідно п.2.1.1.а. «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Синці грудної клітки, синці правого плеча та кисті, синці лівого передпліччя та кисті, садна правої гомілки утворилися від дії тупого твердого предмету (-ів), мають ознаки легких тілесних ушкоджень, та не стоять в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_12 . Смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми, що ускладнилась набряком, набуханням та дислокацією головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, що ускладнилась набряком, набуханням та дислокацією головного мозку і смертю ОСОБА_12 існує причинний зв`язок.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Однак, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши докази, суд прийшов до переконання про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.119 КК України вбивство через необережність, оскільки органом досудового розслідування не доведено наявність в діях ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_12 , а тому орган досудового розслідування невірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який брав участь у судовому провадженні ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляції зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_9 наносив удар в область голови потерпілому умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків. Про силу і цілеспрямованість удару свідчить і висновок судово-медичної експертизи, згідно якого у обвинуваченого виявлено забій правої кисті, який утворився цілком можливо від удару кулаком в голову людини. Не взяв до уваги суд першої інстанції і дані рапорту начальника СРПП №1 ОСОБА_13 , згідно яких ОСОБА_9 з місця події зник та був затриманий працівниками поліції в ході розшуку. Звертає увагу, що локалізація тілесних ушкоджень, переважно в ділянку голови, обставини нанесення тілесних ушкоджень, зокрема, відсутність будь-яких загроз обвинуваченому з боку потерпілого, стан алкогольного сп`яніння, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, залишення місця події, свідчать про наявність у ОСОБА_9 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 , а тому суд першої інстанції невірно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити законне рішення в силі, провівши часткове дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження висновку експерта №05-7-01/638 від 07.08.2017, висновку експерта №21 від 09.10.2017, рапорту від 07.08.2017, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані і постановлено вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року згідно ст.370 КПК України.

Висновок суду, щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст.119 КК України - вчинення вбивства з необережності, доведеності його вини у вчиненні злочину, при обставинах наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які дослідженні судом першої інстанції та яким суд надав вірну юридичну оцінку.

Так, як в суді першої, так і в апеляційній інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину за ч.1 ст.119 КК України визнав повністю, пояснив, що 06.08.2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в АДРЕСА_2 , між ним та братом, ОСОБА_12 , виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_12 ударив його в обличчя, та розсік брову, почала бігти кров, він хотів вмитися, проте, брат вдарив його ще раз. Зазначив, що намагався відштовхнути брата та вдарив його рукою по голові, після чого ОСОБА_12 впав на бетонну поверхню. ОСОБА_9 намагався його підняти, робив штучне дихання, але брат не підводився та не ворушився. Він викликав швидку медичну допомогу, лікар якої сказав, що брат помер. Показав, що не бажав смерті брату, а лише необережно його вдарив один раз від чого останній помер.

Такі показання обвинуваченого узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вони надали в суді першої інстанції, згідно яких брати перебували в дружніх стосунках, того дня конфлікт спровокував ОСОБА_12 та першим накинувся на ОСОБА_9 , даними протоколів слідчих експериментів за їх участі, висновками судово-медичних експертиз №319 від 18.09.2017, №21 від 09.10.2017.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №21 від 09.10.2017 виявлена у ОСОБА_12 черепно-мозкова травма могла виникнути, мінімум, від 1-кратної травматичної дії тупого твердого предмета. При цьому, на наявних у ОСОБА_12 тілесних ушкодженнях, не проявились індивідуальні особливості тупого твердого предмету, яким могли бути нанесені ушкодження. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження могли утворитися за механізмом на який вказували підозрюваний та свідки, під час проведення слідчих експериментів.

Вказане свідчить, що обвинувачений ОСОБА_9 , в ході обопільної бійки, бажаючи завадити подальшому розвитку конфлікту, не маючи умислу на спричинення смерті чи завдання інших тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар ОСОБА_12 , який прийшовся в область голови.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях обвинуваченого необережної форми вини щодо наслідків у вигляді смерті та доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України вбивства з необережності, та обґрунтовано перекваліфікував його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України.

Колегія суддів приходить до переконання, що висунуте органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.115 КК України характеризується прямим умислом особи на протиправне заподіяння смерті іншій людині. В даному випадку обвинувачений ОСОБА_9 вдаривши ОСОБА_12 один раз в область голови не бажав настання смерті своєму брату та не передбачав інших тяжких наслідків. Як встановлено, ініціатором конфлікту був ОСОБА_12 , що підтверджено показаннями самого обвинуваченого та свідків події, який першим наносив удари обвинуваченому руками по різним частинам тіла та палицею в область голови. Об`єктивно дані обставини підтверджуються висновком експерта №05-7-01/638 від 07.08.17, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено забійну рану лиця, що утворилася від дії тупих твердих предметів, цілком можливо від удару дрючком в час та за обставин вказаних в постанові і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Осаднений синець грудної клітки, виявлений у ОСОБА_9 утворився від дії тупих твердих предметів, цілком можливо від падіння на площині внаслідок удару в час та за обставин вказаних в постанові, і відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, неможливо залишити поза увагою поведінку обвинуваченого після падіння ОСОБА_12 , який намагався надати першу медичну допомогу та викликав швидку, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони злочину за ч.1 ст.115 КК України, на наявності якої наголошує прокурор в своїй апеляційній скарзі не має.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи фактичні обставини справи, ініціювання конфлікту ОСОБА_12 , який першим наносив удари обвинуваченому, намагання ОСОБА_9 завадити подальшому розвитку конфлікту, відсутність у діях обвинуваченого цілеспрямованості та умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 або завдання інших тяжких наслідків від єдиного удару, який прийшовся в голову потерпілого, дружні стосунки в яких до цього перебували брати, поведінку обвинуваченого, який намагався надати першу медичну допомогу після падіння ОСОБА_12 - колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони злочину за ч.1 ст.115 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та помилковості перекваліфікації на ч.1 ст.119 КК України є непереконливими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги прокурора, щодо розшуку обвинуваченого, як доказ вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства.

Згідно рапорту начальника СРПП №1 Монастирищенського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 від 07.08.2017, який досліджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_9 , який зник з місця пригоди о 20 год. 30 хв. було затримано о 23 год. 10 хв. по вул. Вишнева в с. Коритня.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження фактичні події злочину відбувались за адресою проживання обвинуваченого: АДРЕСА_2 . Тобто, ОСОБА_9 після трагічних подій, які сталися, прогулювався неподалік від місця проживання та повертався по вулиці Вишневій, де його і затримали працівники поліції, що жодним чином свідчить про намір обвинуваченого переховуватися від правоохоронних органів та не є доказом наявності умислу у ОСОБА_9 на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за наявності пом`якшуючої покарання обставини щире каяття у вчиненому та обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням 3 роки.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вбивства через необережність, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку.

Тому постановлений щодо ОСОБА_9 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.119 КК України без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :