Справа № 171/1885/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Апостолове, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001145 від 16.09.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянка України, українка, має середню освіту, не заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2015 років народження, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, відносно якої запобіжний захід не обирався,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :
08 вересня 2016 року, приблизно о 13-00 годині, ОСОБА_6 , знаходилась на проїжджій частині вулиці, напроти будинку №60 по вул. Вишнева в с. Грушівка Дніпропетровської області, де зустріла ОСОБА_4 , яка рухалась на велосипеді. Після того, як ОСОБА_4 зупинилась біля ОСОБА_6 , між ними виникла сварка, на гранті раніше виниклих неприязних відносин. В ході сварки, ОСОБА_6 діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, правою рукою штовхнула в ліве плече ОСОБА_4 , внаслідок чого, ОСОБА_4 не втрималась та впала з велосипеду на асфальтоване покриття дороги, в результаті чого отримала тілесні ушкодження.

В результаті необережних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 , згідно висновку експерта №207/244-Е48 від 20.10.2016 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки у нижній її третини; садно на задній поверхні лівого передпліччя; синець на зовнішній поверхні лівого стегна.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки за своїм характером має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу (загоєння кісткової тканини перевищує 21 добу).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України, визнала повністю, щиро розкаюється, та пояснила, що у вересні 2016 року потерпіла ОСОБА_4 їхала на велосипеді по вул. Вишневій у с. Грушівка Дніпропетровської області, де вона її зупинила, для розмови щодо її дитини, так як їй стало відомо що потерпіла начебто штовхнула її дитину у школі. Потерпіла спростувала той факт та розмова в них не вийшла. Далі коли потерпіла ОСОБА_4 стала сідати на свій велосипед вона її підштовхнула, після чого остання впала. Піднявшись с землі потерпіла пішла в напрямку свого дому. Зателефонувавши ОСОБА_4 мала намір примиритись з нею, але батько потерпілої підняв слухавку та відмовив щодо примиренні.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що у вересні 2016 року забравши свою дитину зі школи їхала на велосипеді додому. Напроти будинку АДРЕСА_1 , її зупинила ОСОБА_6 , почали спілкування щодо дитини обвинуваченої, але розмови не вийшло. Коли вона сідала на велосипед обвинувачена її підштовхнула та остання впала на землю разом з велосипедом. Самостійно піднявшись с землі пішла додому.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої, суд приходить до висновку, що її дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в її діях мають місце склади злочину, передбаченого ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченої по кримінальному провадженню, суд керується ст.65 КК України та приймає до уваги ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, а також ті обставини, що обвинувачена свою вину визнала повністю, у вчиненому розкаялася, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Таким чином, з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченої, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставин, те що ОСОБА_6 раніше не судима, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої відповідно до ст. 66 ч. 1 п. 1 КК України щиро каяття, обставини які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України - не встановлено, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді громадських робіт.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. За таких обставин суд вважає, що покарання обвинуваченій слід обрати у вигляді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, у судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення її від відбування покарання відповідно до Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки на день набрання чинності підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», має дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 амністію.

Прокурор щодо заявленого захисником обвинуваченої ОСОБА_6 клопотання про застосування амністії - заперечень не мав, вважає, що воно може бути задоволене.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким до ст. 12 КК України і на день набрання чинності цим Законом, не позбавлені батьківських прав, які мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07.09.2017 року), не позбавлена батьківських прав, та має дітей, яким не виповнилося 18 років.

Оскільки, ОСОБА_6 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в » ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлена, а також враховуючи те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним подану заяву захисника обвинуваченої про її звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році»-задовольнити.

Разом з тим, потерпілою - цивільним позивачем ОСОБА_4 , подано позовну заяву про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 106 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову, зазначає те, що своїми злочинними діями відповідач ОСОБА_6 , завдала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком спеціаліста №207/244-Е48 від 20.10.2016 року, виданого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ». Також позивачка є інвалідом дитинства 3 групи з 22.06.2010 року. Згідно висновку спеціаліста №207 від 12.09.2016 року, при судово-медичному обстеженні виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кісти у нижній третини, що спричинило тривалий розлад здоров`я. В наслідок цього значний час вона перебувала на амбулаторному лікуванні, що перешкодило їй вести домашнє господарство, адже це єдине джерело доходу та існування в сільській місцевості. В судовому засіданні потерпіла зменшила суму позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначивши суму в розмірі 6 000,00грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.ст.128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення втраченого здоров`я.

Що стосується моральної шкоди суд враховує характер вчиненого діяння, його тяжкість, глибину фізичних і моральних страждань потерпілої, позбавлення її можливості підтримувати нормальні життєві зв`язки, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, перенесеному стресі та болі, яку із врахуванням майнового стану обвинуваченої, суд оцінює в розмірі 5000 грн., і таку слід стягнути з обвинуваченої.

Запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 91, 94, 127, 128, 129, 373-374, 368-371, КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Визнати винною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити їй покарання у вигляді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

На підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) 00 гривень.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Речові докази по кримінальному провадженню - відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1