Справа № 449/1136/14-к
УХВАЛА
Іменем України
04.06.2018 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

начальника Перемишлянського РВ

з питань пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Перемишляни подання інспектора Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ з питань виконання покарань та пробації ОСОБА_6 , погодженого з начальником Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ МЮ України у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного покарання, суд, -

в с т а н о в и в :

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.06.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Інспектор Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ з питань виконання покарань та пробації ОСОБА_6 , звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ МЮ України у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, згідно ч.1 ст. 78 КК України, враховуючи те, що термін покарання з випробуванням сплив.

В судовому засіданні начальник Перемишлянського районного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майор внутрішньої служби ОСОБА_4 , пояснив, що під час відбування покарання з випробуванням громадянин ОСОБА_5 загалом додержувався виконання вироку суду, порядку та умов відбування покарання з випробуванням, встановлених судом обов`язків, однак допустив 1 неявку на реєстрацію без поважних на те причин.

До адміністративної відповідальності ОСОБА_5 не притягався, заходи громадського впливу до нього не застосовувались. За місцем проживання гр. ОСОБА_5 характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає.

Додатково зазначив, що під час іспитового строку гр. ОСОБА_5 , оголошено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. На даний час кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 перебуває на стадії судового розгляду у Перемишлянському районному суді, судове рішення не прийнято.

Встановлений судом іспитовий строк закінчився 10.06.2017 року. Просить подання задоволити.

Засуджений в судове засідання з`явився, подання підтримав, просив звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання.

Прокурор у вирішенні даного подання покладається на розсуд суду.

Оглянувши матеріали особової справи № 33/2015 р., заслухавши пояснення начальника Перемишлянського районного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майора внутрішньої служби ОСОБА_4 , висновок прокурора, суд вважає, що подання слід задоволити.

Згідно ч.1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обовязки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Наведена вимога принципового характеру стосується суддів, які здійснюють судове провадження щодо особи як у межах одного кримінального провадження, так і в межах різних проваджень щодо неї. Іншими словами, відмова суду у задоволенні подання представника уповноваженого органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу тощо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних правах ВССУ зазначила, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні особи від покарання, є безпідставними та свого підтвердження не знайшли».

Судом встановлено, що Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.06.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Як вбачається із матеріалів особової справи № 33/2015 р., ОСОБА_5 задовільно характеризується за місцем проживання, до адміністративної відповідальності не притягався, заходи впливу до нього не застосовувались, додержувався виконання вироку суду, порядку та умов відбування покарання з випробуванням, встановлених судом обов`язків.

Станом на час скерування подання будь-якого злочину чи адміністративних правопорушень не вчинив.

Тому з врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що слід задовольнити подання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із спливом іспитового терміну 10.06.2017 року.

Керуючись ст.ст537, 539 КПК України, ч.1 ст.78 КК України, суд, -

ухвалив:

Подання інспектора Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ з питань виконання покарань та пробації ОСОБА_6 , погоджене з начальником Перемишлянського РВ з питань пробації ЗМУ МЮ України у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя с. Коросно Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України від призначеного йому покарання згідно вироку Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.06.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області на протязі 7 діб з часу її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Суддя
Суддя ОСОБА_1