Справа № 206/1075/18
Провадження № 1-кп/206/187/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000337 від 27.10.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Єланець Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця за контрактом ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», перебуваючому на посаді водія господарчого відділення 3 підрозділу ВЧ НОМЕР_1 , не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2016 року наказом № 3-РС (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія господарчого відділення 3 підрозділу 1383 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , військове містечко № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

За наведених обставин солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 5 березня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі "Голос України" від 4 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесено зміни та її доповнено ч.4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Зазначені зміни набирають законної сили наступного дня після опублікування, тобто 5 березня 2015 року.

Однак, 14 серпня 2017 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у підрозділі 1383 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до підрозділу 1383 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , військове містечко № НОМЕР_2 АДРЕСА_3 .

21 грудня 2017 року солдат ОСОБА_4 був затриманий співробітниками поліції та доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 14 серпня 2017 року солдат ОСОБА_4 діючи умисно, самовільно залишив підрозділ 1383 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував за її межами до 21 грудня 2017 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, при цьому показав суду, що він з 19.01.2016 року є солдатом військової частини, йому роз`яснювали наказ Президента України про часткову мобілізацію, визнав, що дійсно не мав права вільно покидати військову частину, проте його мати через смерть батька почала погано себе почувати, тому він покинув частину 14 серпня 2017 року, а повернувся лише в грудні 2017 року.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина також знайшла своє підтвердження іншими доказами, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована:
- витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.01.2016 року № 11, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення;
- копією контракту про проходження ОСОБА_4 військової служби у ЗСУ;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 413 від 14.08.2017 року про призначення службового розслідування по факту неприбуття на військову службу без поважних причин солдата ОСОБА_4 ;
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 179 від 23.08.2017 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 з 14 серпня 2017 року виключено зі всіх видів забезпечення;
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 465 від 08.09.2017 року про результати службового розслідування за фактом неприбуття на військову службу без поважних причин солдата ОСОБА_4 ;
- копією службової картки на солдата ОСОБА_4 , військовим квитком.
Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності, прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.
Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_4 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_4 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_4 можливо застосувати ст. 75 КК України, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
На підставі наведеного, керуючись ст. 50, 65, 66, 67 КК України, ст. 342-380 КПК України, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1