АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у кримінальному провадженні №0002656, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 червня 2006 року за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Оболонського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 16 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 309 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
01 квітня 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , з метою придбання психотропної речовини, в телефонній розмові з невстановленою досудовим розслідуванням особою домовився про незаконне придбання психотропної речовини - амфетаміну за грошові кошти в сумі 300 гривень для власного вживання, без мети збуту.
Цього ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 через невстановлений досудовим розслідуванням платіжний термінал «ІВох», перерахував вищезазначену грошову суму на вказаний йому невстановленою досудовим слідством особою рахунок.
Переславши грошові кошти, ОСОБА_7 отримав інформацію про адресу місця розташування «закладки» з психотропною речовиною - амфетаміном. В подальшому, 01 квітня 2018 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 біля будинку № 7-а по вул. Ромена Ролана в м. Києві, умисно, незаконно, шляхом підбору «закладки» повторно придбав раніше замовлену психотропну речовину - амфетамін, масою 0,287 г, що знаходився поліетиленовому пакеті, який поклав до лівої шкарпетки, яка була на ньому, де став умисно, незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.
Того ж дня, близько 18 години 00 хвилин біля будинку № 22 на вул. Тулузи в м. Києві, ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього поліетиленовий пакет з психотропною речовиною - амфетаміном масою 0,287 г.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити, та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , матеріальний стан його сім`ї, зокрема наявність на утриманні батьків пенсійного віку та малолітнього сина, позитивну характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, те, що він займався суспільно-корисною працею, після вчинення злочину повністю визнав винуватість, щиро розкаявся, а також наявність у нього інвалідності та проходження на даний час лікування від наркотичної залежності.
Не врахувавши вказані обставини, на думку апелянта, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання, та дійшов помилкового висновку про те, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
У судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим, не заперечуються.
При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого останнім за ч. 2 ст. 309 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи захисника обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, є інвалідом 3 групи, раніше судимий, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставин, яка обтяжує покарання - рецидив злочину, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а відтак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки по справі не встановлено будь-яких обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання або істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, у тому числі і дані про особу обвинуваченого, наявність у нього позитивної характеристики, стан його здоров`я, зокрема наявність 3 ступеню інвалідності, визнання винуватості та щире каяття останнього, яке у відповідності до ст. 66 КК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував матеріальний стан його сім`ї, наявність у нього на утриманні батьків пенсійного віку та малолітнього сина, проходження обвинуваченим лікування від наркотичної залежності, не є достатніми підставами для пом`якшення йому покарання, оскільки такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3