Справа № 705/3332/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Христинівка

Слідчий суддя Христинівського районного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Христинівка скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Уманського ВП ГНПУ в Черкаській області щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по його заяві від 30.07.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:
07 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із скаргою на бездіяльність Уманського ВП ГНПУ в Черкаській області щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відомостей по його заяві від 30.07.2018 року стосовно «.. вчинення кримінального проступку суддею Уманського міськрайонного суду ОСОБА_5 , а саме, що в провадження судді, перебувають його справи, які в продовж 2016-2018 року не розглядаються.06.09.2018 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області, справу передано на розгляд Христинівського районного суду.

Скаржник у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, скаргу підтримав, покликаючись на мотиви викладені у скарзі, яку просить задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги покликаючись на те, що підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретного кримінально-карного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути внесені до ЄРДР. Внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а заяви та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Такі заяви та повідомлення відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України повинні містити короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявленні з іншого джерела.

Так, положення частини 4, 5 ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину є невід`ємною складовою заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Заява скаржника за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки, за викладених Вами обставин, не містять жодних даних про вчинення злочину. Таким чином, підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним ним фактом на даний час не вбачається. Дана заява та відповідь була розглянута прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 . А тому у задоволенні скарги просив відмовити.

Заслухавши, прокурора, доводи скаржника та дослідивши матеріали скарги, матеріали перевірки за скаргою, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами скарги, що 30.07.2018 року ОСОБА_4 подав до Уманського ВП ГНПУ в Черкаській області письмове повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, в якому повідомив, що, на його думку, суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_5 вчинила дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, оскільки ця суддя не розглядає його справи впродовж 2016-2018 років.

Дана заява була переадресована до прокуратури Черкаської області для прийняття рішення згідно ст. 214 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України та підпункту 1 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України N 139 від 06.04.2016 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що слугувати підставою внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування можуть не будь-які заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, у яких зазначені фактичні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник вказав на те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 367 КК України.

Однак, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже, скаржнику не належить право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядкуст. 22 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), N 15007/02, п. п. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, N 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією. Також слідчий суддя при вирішенні скарги враховує, що статтею 126 Конституції України і законами України встановлені гарантії незалежність і недоторканість суддів. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Гарантії незалежності суддів закріплені також в статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 1 грудня 2004 р. N 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 18 червня 2007 р. N 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації N (94) 12 Комітету міністрів ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. N 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом". Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 N 8 "Про незалежність судової влади", де в преамбулі визначені гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади, такими гарантіями, зокрема є й недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.

Положеннями ст. 214 КПК України передбачено загальну процедуру внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Проте при вирішенні такого питання необхідно також застосовувати положення ч. 1ст. 9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. В силу ч. 4 ст. 9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Верховною радою України 17.07.97 р., судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Таким чином, передбачена статтею 214 КПК України можливість здійснення впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення чи здійснення процесуальних дій, передбачених законодавством певних процедур через запровадження щодо нього такої процедури виключає гарантовану Конституцією України та міжнароднимизобов`язанням України незалежність судді, що порушує зазначені актинаціонального і міжнародного законодавства.

Відповідно, до даної категорії осіб законодавством передбачений окремий спеціальний порядок внесення даних, що забезпечує та гарантує принцип незалежності судової гілки влади. Слідчий суддя також враховує, що відповідно до ст. 480 КПК стосовно професійного судді діє особливий порядоккримінального провадження.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру здійснюється судді - Генеральним прокурором або його заступником. КПК України містить і інші норми, які передбачають застосування особливого порядку кримінального провадження стосовно судді, серед яких слід виділити такі, як затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, обшуку, огляду особистих речей і багажу, транспорту, жилого чи службового приміщення, порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції та застосування інших заходів.

Встановлення в законі особливого порядку кримінального провадження щодо судді спричинене прагненням законодавця забезпечити цим особам необхідні умови для здійснення ними власних повноважень та захистити їх від можливого незаконного впливу. Тобто, такий порядок є однією з гарантій незалежності судів, а також гарантією недоторканості судді, яка передбачена ст. 49 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що порядок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно судді слідчими органів прокуратури також є одним з елементів, який гарантує принцип незалежності судів та забезпечує недоторканість та імунітет судді.

Окрім наведеного, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що завдання і функція слідчого судді, прийняття ним рішення, в тому числі при вирішенні скарг на бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей в ЄРДР, не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення в ЄРДР відповідних відомостей, а слідчий суддя згідно вимог ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга, з підстав зазначених у ній, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Уманського ВП ГНПУ в Черкаській області щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по його заяві від 30.07.2018 року, відмовити.

Ухвала в силу ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1